Acta Societatis pro Fauna et Flora Fennica, 23, n:o 6 



131 



af ar 1728 kan salunda i afseende a strandlinjens forskjutning 

 icke jamforas med ofriga kartor. 



En ^'araforelse af kartorna af aren 1755, 1769 och 1771 

 gifver vid handen, att vikbottnens konturer pa de senare kar- 

 torna iiro afritade fran den forsta, som diirfor ensam kan komma 

 i betraktande. 



Om vi vilja erna nagon kannedom oin den hastighet, hvar- 

 med strandlinjens negativa forskjutning forsiggatt i vikbottnen, 

 hafva vi saledes att halla oss till fem kartor: af aren 1703, 

 1755 (kompletterad med den af 1769), 1778, 1841 och 1899 

 (= den af forf. uppgjorda). Pa de fyra forsta af dem kan redan 

 till foljd af de i inledningen (sid. 10 och 11) papekade omstandig- 

 heterna strandlinjen icke vara fullt exakt. Och dartill kommer, 

 att 1899 ars karta ar ritad i dubbelt storre skala. De i det 

 foljande anforda matten maste darfor anses rorliga atminstone 

 emellan 10 m storre och 10 m mindre gransvarden. 



Pa alia fem kartorna ar landsvagen utsatt. Med tva broar, 

 delvis af sten, passerar den de vataste stallena, och dessa broar 

 hafva tydligen sedan 1703 befunnit sig pa samma plats. De 

 aro lampliga att taga till utgangspunkt for jamforelsen, sa myc- 

 ket mer som barg 1. d. icke ar utsatt pa de aldsta kartorna. 

 Ifran broarna aro afstanden beraknade langs backarna till des- 

 sas utlopp i viken eller till den punkt, dar de forena sig, i 

 hvilket senare fall storleken for den gemensamma utloppsarmen 

 darjamte uppgifves. Afstanden aro tagna fran 1899 ars karta 

 och uttryckta i meter. Vi finna: 



Langden af ostra backen . . 

 » » vastra » . . 



» » den gemens. anneii 



meter. 



Pa grundvalen af denna tabell kan man utrakna 



