140 Rdyren, Vegetationen pa tillandningsomradena i Ekenas skargard. 



sammankittade vassrotstockarna, men andra kvarblifva pa plat- 

 sen. Vid issmaltningen sjunker en mangd slam tillbaka till bott- 

 nen. Om endast det ofversta lagret losryckts fran bottnet, bil- 

 das isolerade rotstockar. Sadana ser man ratt ofta flyta om- 

 kring. Ett flatvark af fran bottenslam befriade rotstockar traf- 

 fas ofta i omkretsen af de storre styckena bottenmaterial, isyn- 

 nerhet om dessa stycken varit mer utsatta for invarkan af vind 

 och Strom. Dessa styckens karna utgores dock alltid af en tat 

 massa: rotstockar och andra vaxtdelar, lera, gyttja; harifran 

 bar icke alt slam bortskoljts vid issmaltningen. Snart fasta sig 

 omgifningens gronalger pa alia utskjutande delar, vegetera, for- 

 okas, do och gifva upphof at gyttja. Da vattnet sakta silar 

 fram genom gronalgsmassorna, de fina rottradarna m. m., af- 

 sattes under sommarens lopp slam. Dessutom fastna bar en 

 mangd grofre foremal: vaxtdelar (vass, saf, gras och halfgras, 

 Myriophyllum, i mindre mangd traflisor), djurdelar (skal af troU- 

 slandlarver; Hk af snackor, dytiscider, kraftdjur etc.). Pa detta 

 satt tillvaxer den lilla holmen. 



De mindre holmarna racka jamt och natt upp till vatten- 

 ytan, de storre hoja sig nagon cm ofver densamma. Pa dem 

 fmnas dock alltid vattenfyllda fordjupningar. Uti dessa samt 

 ofver de mindre holmarnas hela yta lefva gronalger, som varka 

 pa redan beskrifvet satt. Ofta antraffas bar afven Amhl flui- 

 tans och sma mangder Lemna trisuka, Dessa vaxter finnas af- 

 ven lagre ned i vattnet. Ofverallt ses lefvande exemplar af de 

 redan namnda djuren. 



Da slambildningen fortskridit sa langt, att en nagot storre 

 sammanhangande flack fmnes ofvan vattnet, infinna sig vissa 

 vaxter pa den »nya» jorden: Bidens tripartitus, Galium palustre, 

 Heleocharis paliistris; pa ett stalle antraffades en skifsvamp. Of- 

 verallt skjuter afven vassen skott. Dessa aro dock nagra dm 

 lagre an i omgifningen och hafva gula eller brunaktiga blad, 

 hvarigenom man redan pa afstand latt kan se vassholmarna. 



Det sist beskrifna utvecklingsstadiet antraffas icke ofta. 

 Holmarna fa synbarligen icke i fred utveckla sig. Ingenstades 

 sags en »holme», som skuUe vuxit fast vid bottnen; de stracka 

 sig hogst 0,5 m under vattenytan. Troligen ar det oftast isen, 



