Acta Societatis pro Fauna et Flora Fennica, XVI, N:o 2. 95 



tallregionen sasom en »granregion utan granar» tyckes salunda 

 vara fullt beriittigad. 



Orsaken till granens upphorande i barrskogsregionens norra 

 del ser K. i de vidstriickta skogseldar, hvilka tid efter annan 

 ofvergatt dessa trakter. Hvad han beriittar ora eldens harjnin- 

 gar i Enare har sin fulla tillampning afven pa. norra Sodan- 

 kyla. Redan den talrika forekomsten af ortnamn, i hvilkas sam- 

 mansattning ordet palo ingar, antyder detta forhallande. Niistan 

 allestades pa moarne finner man afven spar af forntida eldar, 

 sasom kol i det ofversta, hvitvittrade gruslagret, stubbar med 

 kolnad bark o. s. v. Topptorra samt helt och hallet torkade 

 tallar ser man allmant pa moarne, och pa manga af dessa trad- 

 lik roja langa kolsvarta tungor att elden varit deras bane. Dock 

 ar jag ofvertygad om att elden icke alltid varit orsaken till tal- 

 larnes uttorkande. I dessa odemarker, der niistan ingen af- 

 verkning af skogen eger rum och der traden i foljd af klima- 

 tets stranghet fa en kort, hoptrangd vaxt, hvilken gifver dem 

 kraft att trotsa stormarne, sta de pa rot och do af alderdom. 

 Jag nedhogg i narheten af Luirojarvis strand en torr fura, hvil- 

 ken forlorat all sin bark. Den var 15,38 m hog och matte 141 

 cm i omkrets 1 m ofver marken. Med lupens tillhjelp kunde 

 i tvarsnittet siirskiljas 247 tydliga arsringar. De alclsta 49 voro 

 vicla och betygade en stark tillvaxt, de foljande blefvo plotsli- 

 gen mycket tunna' och de sista 100 ringarne voro sa tata, att 

 man endast med svarighet kunde sarskilja dem. Arsringarnes 

 medelbredd var 1,1 mm. Intet spar af eldens averkan kunde 

 upptackas pa denna fura. Den har mahanda som sa manga af 

 sina likar upplefvat flere an en skogseld utan att deraf lida va- 

 sentlig skada. Topptorra aldriga furor aro en ytterst allmiin 

 foreteelse pa norra Sodankylas moar. Helt och hallet uttor- 

 kade och afbarkade sadana ser man likaledes allmant. Harvid 

 ar den omstandigheten synnerligt anmiirkningsvard att deras 

 relativa antal tilltager mot barrskogsgriinsen pa bergen och att 

 denna grans sjelf riitt allmant bildas af idel mumier. Pa slutt- 

 ningarna af Raututunturi ar detta en fullkomligt regelbunden 

 foreteelse. Undersoker man narmare en sadan barrskogsgrans, 

 finner man pa lafmon utom dessa doda trad talrika med laf 



