98 Suit, Finska Lappmarkens skogsregioner. 



i nederbordens mangd kan hafva egt rum anser jag denna dock 

 icke for en tillracklig orsak till vegetationens uttorkning, utan 

 tvingas till den formodan att de Briicknerska och de sekulara 

 klimatperioderna afven medfora forandringar i temperaturen, 

 mahanda afven i lufttryckets fordelning och den deraf beroende 

 vindstyrkan. Under en torr period okas skilnaden i lufttryck 

 mellan land och haf ; da maste afven vindstyrkan okas. En un- 

 dersokning af denna meteorologiska fraga skulle emellertid fora 

 oss allt for langt utom vart amne. 



Den forandring i klimatet, som antydes af den torkande 

 vegetationen, behofver icke antagas vara stor. Der vaxterna 

 redan befmna sig under yttre vilkor, hvilka endast i minimalt 

 matt motsvara deras lefnadsbehof, aro de kansliga for den min- 

 sta forsamring i klimatet. Om nu tallen sa allmiint varit nod- 

 sakad att draga sig tillbaka, sa kan man val forsta att afven 

 granen maste hafva blifvit paverkad af de intradande ogynn- 

 sammare forhallandena. Granen ar i storre behof af vatten an 

 tallen. Dess bladmassa ar storre och dess rotter tranga mindre 

 djupt, men utbreda sig ofver en storre areal an tallens. Kara 

 sin nordgrans drager granen sig bort fran de torra moarne och 

 gommer sig i dalder och pa de nedre bergsluttningarna, och sa- 

 som Kihlman papekat iinnas de nordligaste granarne pa fuktig, 

 forsumpad mark. Lik af granar aro betydligt mindre allmanna 

 an doda tallar. Det tyckes mig hiiraf framga att granarne fore 

 tallen varit tvungna att vika for klimatforsamringen. 



Men vi atervanda fran hypotesernas verld till de branda 

 moarne. Sydost om Vintilafjallen i Sodankyla stracker sig kilo- 

 meter efter kilometer en vagformig slatt, hvars torra steniga 

 grus blifvit blottadt af elden. Denna odemark heter Lipah- 

 tamapalo. Sotiga stammar och stubbar vittna om att den 

 fordom burit en normal tallmovegetation. Tidpunkten for bran- 

 den kunde vi icke utrona, men enstaka tallplantor och tunn- 

 sadda laga bjorkbuskar gafvo oss medel att uppskatta den nya 

 vegetationens alder till atminstone tio ar. Det oaktadt bar mar- 

 ken annu blott ett glest tacke af lafvar (rikliga Cladonia defor- 

 mis, coccifera, macrophylla, cornuta och pyxidata, riklig Leci- 

 dea granulosa, strodda Lecidea uliginosa, L. lapicida och Sphyn- 



