112 Hult, Finska Lappmarkens skogsregioner. 



Raututunturi nagot mindre an pa Nattastunturit, men fjallens 

 langt utdragna, breda ryggar med sina lindriga, i afsatser brutna 

 sluttningar, betiickta med maktiga massor grus, gifva bjorkmon 

 ypperligt tillfalle att breda ut sig i all sin vemodiga skonhet. 

 Afven andra formationer komma hiir till fullare utveckling utan 

 att dock forma upphafva det intryck af stel enformighet, som 

 bjorkmoarna framkalla. 



Att i hvarje enskildt fall pa dessa hojder bestamma, huru- 

 vida man befmner sig inom bjorkregionen eller icke, dertill har 

 jag icke kunnat finna nagot medel. Man kan ga hela kilome- 

 tertal uppfor lindrigt stigande moar, bevuxna med meterhoga 

 bjorkbuskar af den egendomliga bordform, som Kihlman be- 

 skrifvit och afbildat (Acta Soc. pro Fauna et Flora Fennica. 

 Vol. VI. N:o 3. Tab. 11—13), och kommer sa plotsligen till fo- 

 ten af en brantare kulle. Der hoja sig bjorkarne till manshojd 

 eller mera, for att ater uppe pa bergbranten krympa eller for- 

 svinna. Pa kullens kron ligger bjorken tryckt till marken med 

 2—3 meter lang, armtjock stam och alia grenar horisontalt ut- 

 bredda sa att bladmassan bildar en tat gron matta, under hvil- 

 ken intet vaxer. Men skar en bradbrant klyfta in i kronet, fm- 

 ner man omedelbart vid dess rand resliga bjorkbuskar i skydd 

 for vinden. Det vore pedantiskt och stridande mot naturens 

 anvisningar att strangt halla pa en godtycklig definition, hvi- 

 lande pa ett enda kannetecken, da man skall uppdraga bjork- 

 regionens ofre grans. Jag har till bjorkregionen riiknat alia de 

 ofvanfor barrskogsregionen belagna partier af fjiillen, hvilka 

 ligga lagre an de hogsta, pa hvilka klimatet tillater bjorken att 

 i skyddadt lage bli manshog, afven om vidstrackta flackor bara 

 endast laga bordbjorkar och enskilda kullar blott mattbjorkar. 

 Det ar anda till denna hojd man i dalskaren kan ofverraskas 

 af verkliga lundar, der under bjorkarnes loftak en yppig vege- 

 tation af buskar, hoga orter och gras samt storbladiga ormbun- 

 kar erinrar om prakten pa slattlandets flodstrander. Inom samma 

 region ser man dock oftare marker alldeles utan bjork, vid- 

 strackta branter betackta med stenros lika som pa Nattastun- 

 turit, ehuru af granulit, icke af granit, och derfor bestaende af 

 mindre block och med talrikare grusflackar. I Saariselka aro 



