# 

 Acta Societatis pro Fauna et Flora Fennica, XVI, N:o 2. 119 



Lycopodium selago ofverskuggas af strodd Salix glauca, och i 

 snarets oppningar synas strodda gras och orter: nastan riklig 

 Tofieldia borealis, strodd Scirpus csespitosus, samt tunnsadda 

 Garex vaginata, Festuca ovina och Pinguicula vulgaris. 



Alia dessa formationer intaga dock forsvinnande arealer i 

 jemforelse med bjorkmoarna. Deras vegetation ar ytterst enfor- 

 mig och artfattig. En bjorkmo pa Vuomapaa antecknades 

 den 29 juli, c. 500 m ofver hafvet. De knappt manshoga bjor- 

 karne iiro yfviga buskar af 2—3 meters vidd och utpriiglad 

 bordform. De viixa rikligt strodda med mellanrum af 1 / 2 — 2 

 meter mellan kronorna pa ett mot nordnordost lindrigt slut- 

 tande grusfiilt. Marken betackes af en lafmatta, i hvilken den 

 ymniga Gladonia alpestris harskar ofver strodd Cladonia chor- 

 dalis och tunnsadda CI. deformis, CI. coccifera, CI. rangiferina, 

 Cetraria islandica och Nephroma arcticum. Under bjorkarne 

 afloses dock lafmattan af rikliga mossor: Hylocomium prolife- 

 rum och parietinum jemte tunnsadda flackar af Dicranum da- 

 tum och enstaka flackar af Dicranum scoparium. Ett 10—15 

 cm hogt, glest risbestand ar som ett flor bredt ofver lafmattan. 

 Det bildas af strodda Empetrum, Vaccinium vitis idsea och V. 

 myrtillus, tunnsadd Betula nana samt enstaka Arctostaphylos 

 alpina (tackande flackar), A. uva ursi, Linna3a, Lycopodium 

 complanatum och L. alpinum. Enstaka enar hoja sig en hel 

 meter ofver marken. Af orter ser man blott enstaka Solidago 

 och af gras tunnsadd Aira flexuosa. Fullt sa artfattiga iiro dock 

 ej alia moar. Nagra hundra meter langre fram mot Hammas- 

 paa antraffas t. ex. Salix herbacea, Vaccinium uliginosum, Jun- 

 cus trifidus, Cladonia bellidiflora och strodd CI. coccifera. 



Intressant var att se en inverkan af djurriket pa mons 

 vaxtlighet. Om ej da och da nagon ripa hade flugit upp eller 

 nagon ren pa afstand skymtatj kunde man frestas att tro att 

 myggorna voro djurrikets enda representanter. Men ofver mo- 

 arna ga renstigar. Dessa sticka skarpt af mot den ljusgra Cla- 

 doniamattan, ty de iiro betiickta med Cetraria islandica med 

 rikligt inviifd Lycopodium alpinum, strodd Salix herbacea, tunn- 

 sadd Juncus trifidus och enstaka flackar af Azalea procumbens. 



Pa vissa strackor af Raututunturis och Saariselkiis moar 



