A 



llting i skapelsen iir underkastadt foranderlighetens lag. Sa 

 ock den jord vi bebo och hvad deruppa ar. Lander hafva upp- 

 statt, vexlat gestalt. och ater forsvunnit, andra hafva ersatt dem, 

 for att under nagra artusenden erbjuda samma skadespel, och 

 af allt som pa denna jord existerat finnes, 0111 man undantager 

 jord- och bergarterna och dem atfoljande vaxt- och djurlemnin- 

 gar, intet qvar forutom de grundelementer, hvaraf skapelsen i 

 dess otaliga foreteelser bestar. Djnr efter djur, vaxt efter vaxt 

 aflosa hvarandra, icke allenast individerna eller exemplaren af 

 samma djur- eller vaxtslag, utan afven de olika slagen af djur 

 och vaxter, sasom forskningarna i jordskorpan utvisat och allt 

 fortfarande utvisa. Till dessa forandringar erfordras dock ofant- 

 liga tidrymder, af den utstrackning att de endast sasom tusen- 

 tal eller tiotusental af ar kunna uppskattas. 



Men forandringar i ett lands djur- eller vaxtverld kunna 

 iifven for sig ga inom kortare tidrymder, och detta isynnerhet 

 genom menniskans inflytande. Huru olik ar ej den natur menni- 

 skan vid sitt intmde i vildmarken finner med den vaxt- eller 

 djurverld denna trakt efter nagra generationer har att uppvisa. 

 Att en eller annan vaxt nagot arhundrade tidigare uppgifvits 

 forekomma i en trakt, der den ej nu antraffas, eller i en myc- 

 kenhet som ej motsvarar erfarenheten i var tid, borde salunda 

 ej forvana. Skogarna nedhuggas och briinnas, kiirren utdikas 

 och uttorkas, angarna upprodjas och upplojas samt besas, sjo- 

 arna fallas, forsarna rensas, det ena akerfaltet upplojes efter 

 det andra, viigar anlaggas och de forut befintliga vardas och 

 begagnas fliti<>are; allt detta kan ej undga att i hog grad for- 

 andra beskaffenheten af den vaxtverld som har forut funnits. 

 Hartill kommer att i manga trakter grunda sund, sjoar och vi- 

 kar genom den i vart land fortgaende vattenminskningen under 



