56 Magnus Brenner, Observation er rorande den Nordfinska floran. 



graniten, erbjuder i sodra delen en skiftande mangfald af i SW 

 till NO sig strackande band af gneis, qvarzit, lerskiffer och 

 glimmerskiffer, genom hvilka Kemielf och delvis afven Tornea- 

 elf i samma ordningsfoljd bildat sin dalfara, och langst i SO 

 ater i Kivalo bergen qvarzit och i dessas sydvestra del serpen- 

 tin, forutom mindre omraden af gronsten, i sodra delen af Kemi 

 och vid Tornea elf, samt kalk, i Nedertornea, Tervola och Rova- 

 niemi. De hogsta bergen befinna sig i qvarzit-omradet. Jord- 

 manen ar till storsta delen sand och grus, stallvis nppblandad 

 med lera, vid Kemi elf i temligen djupa lager, hvari elfven in- 

 graft sin fara, har begransad af branta strandvallar, medan 

 stranderna af Tornea elf aro laga och derfore arligen ofver- 

 svammas samt betackas af en frodig angsvegetation, med undan- 

 tag af i den nordligaste delen, der de, atminstone vid Turtola 

 kyrka, utgoras af hoga branter. Afven stranderna af Ounas- 

 joki aro laga iingsmarker, delvis pa lergrund. Skogarna, i den 

 sodra, odlade delen samt i floddalarna anda till Aavasaksa och 

 norra Tervola hardt ansatta af befolkningen och bestaende mest 

 af klen gran- och blandskog, aro, emedan hvarken svedjebruk 

 eller katning till tjarbranning forekommer, ora man franser skogs- 

 eldarnes harjningar, ofverhufvudtaget battre bibehallna an i 

 ofriga delar af Osterbotten, sardeles inom de aflagsnare delarne 

 af Rovaniemi samt i Kivalotrakten och besta hufvudsakligast af 

 tall, pa fugtigare grund uppblandad med eller stundom ersatt 

 af gran och bjork. Pa holmarne i skargarden forekommer na- 

 stan uteslutande gran- och lofskog, pa Ajoslandet i Kemi dock 

 afven tallskog. 



I motsats till ofvanstaende, med namnet Oster-Xorrbotten 

 betecknade och till sin natur mer omvexlande del af Oster- 

 botten, foreter den soder derom liggande delen eller Nord- 

 Osterbotten en stor enformighet. Om man undantager det nord- 

 ostligaste, till Kivalo och Simojarvi stotande hornet, hvilket, 

 utom en del af Simo elfs flodsystem, omfattar kallorna till Ijo- 

 elfs biflod Siuruanjoki, utgores cletta omrade af en 150 m icke 

 ofverstigande, smaningom mot den flacka och ofverhufvudtaget 

 oppna kusten sluttande slatt, i hvars norra del nagra mindre 

 betydande hojder, sasom Tainivaara, Lumivaara och Rahaselka, 



