Acta Societatis pro Fauna et Flora Fennica, XVI, n:o 4. 5' 



Kaarme- och Kalkajavaara i Simo, Toljan- och Kelukkavaara, 

 Honkivaara, Papinpalo, Ustinki- och Korpivaara i Pudasjarvi, 

 resa sig, och der sanka mossar och myrar intaga den storsta 

 arealen. Till landskapets enformighet bidrager, utom de oofver- 

 skadliga kiirr- och niomarkerna, bristen pa storre sjoar, de der 

 hufvudsakligen antraffas endast i den nordligaste, till Simo, Ro- 

 vaniemi och norra Pudasjarvi horande delen samt i sodra Pudas- 

 jarvi och nordostra Utajarvi, hvarforutom endast en storre sjo 

 forekommer i Kuivaniemi af norra Ijo och tvanne i narheten af 

 [Jleatrask, hvars nordligaste fjard Niskanselka stoter hartill. 

 Afven jordmanen ar i hog grad enahanda, nemligen pa gneis- 

 granit- och stallvis gneisgrund stenblandad sand och grus, pa 

 fa stiillen uppblandad med eller ersatt af lera, sasom i Ulea, 

 Muhos och Pudasjarvi socknar, eller kalkhaltig, sasom i Kii- 

 minki och en del af Simo. Likaledes kommer afven berggrunden 

 endast pa fa stiillen i dagen, hufvudsakligen vid elfstriinderna, 

 men afven annorstades, sasom i Kiiminki, och i Kuivaniemi och 

 Haukipudas vid kusten. I nordostra delen vid Simo elf fore- 

 kommer pa berget Toljanvaara ett storre stenrosfalt af lafbelupen 

 rullsten. Af storre asar utgor en soder om Pudasjarvi sjo vat- 

 tendelare emellan Ijo och Kiiminki elfvar, en annan synes huf- 

 vudsakligen norr om Ijo elf stracka sig emellan Pudasjarvi och 

 Taivalkoski kyrkor, en tredje ater, soder om Ulea elf fran Kem- 

 pele till Saraisniemi och Manamansalo i [Jleatrask, i Muhos af- 

 bruten af vidstrackta kiirr, utgor den naturliga gransen emot 

 .Mellersta Osterbotten, dit alltsa afven Karlo och Uleasalo i vester 

 samt Manamansalo i oster maste hanforas. Inom omradet finnas 

 foljande elfvar och storre aar: i nordvest den till storsta delen 

 parallelt med Kivalo strommande och af forsar uppfyllda ste- 

 niga och klippiga Simoelf med dess hufvudsakligen fran Kivalo- 

 trakten kommande bifloder, den fran Pudasjarvi socken upp- 

 rinnande och Oijarvi sjo genomflytande Kuivajoki, den obetyd- 

 liga, helt och hallet inom Ijo sockens Kuivaniemi kapell rin- 

 nande Olhavanjoki, den grunda, i Kuusamo upprinnande, har 

 och der sjolikt utvidgade och stallvis- af svara forsar besvarade 

 Ijoelf med dess ansenliga bifloder, Siuruanjoki, Livojoki och 

 Naamanganjoki fran norr och Suolijoki fran soder, den i Puo- 



