Acta Societatis pro Fauna el Flora Fennica, XVI, 11:0 1. i-"» 



hallel straxt norr om Lfleaborg; rofvor obetydligt, och k&lrotter 



alls ieke norr om Urahestad. 



Af det stora antalet uppgifter rorande norra < >-torbottens 

 flora, som salunda allt sedan Linnes tid blifvil syniiga och 

 koramit till var kannedom, aro endast ett obetydligt fatal egnade 

 att om derma flora lemna nagon tydligare forestalling. Det 

 storsta antalet inskriinker sig till att nlimna. att ifraga varande 

 vaxter forekomma i omradet, pa sin hojd derjemte angifvande 

 frequens,araden i allmanhet, men utan att lemna nagon upplys- 

 ning om hvarken standorten eller de vaxtsamhallen. uti hvilka 

 de upptrada. Att under sadana forhallanden draga nagra slot- 

 satser angaende floran i fordna tider och de vexlingar den under 

 tidernas lopp varit underkastad, maste derfore blifva vanskligt 

 nog. Sa mycket synes dock framga, att det stora flertalet vaxter 

 (af Julins forteckning 70 %) bibehallit sig vid ungefar samma 

 freqnensgrad som da de af Julin i slutet af 1700-talet forteck- 

 nades, meclan 18 % na de en storre spridning lin for nar- 

 varande. 



Detsamma ar afven fallet med en del af de vaxter Linne 

 uppgifvit, sasom Iris pseudacorus, Carex pallescens, Milium effu- 

 sum, Cypripedium calceohis, Myvica gale, Bibes nigrum och rub- 

 rum, Lathyrus maritimus, Glaux maritima, Pedicular is sceptrum 

 carolinum och Lonkera xglosteum, af hvilka jR/fres-arterna annu 

 1756 af Kalm uppgifvas vara lika ymniga, medan de 1791 af Julin 

 forklaras vara rara. Afven Iris pseudacorus och Cypripedium 

 calceolus voro pa Julins tid rara, Lathyrus maritimus och Olctu c 

 maritima till den grad att de af honom och M. Castren ej alls 

 observerats, Milium effusum ater var endast temligen all man. 

 Deremot synes Pedicularis sceptrum carolinum da annu hafva 

 varit mycket allman, och forst 1824 finna vi den enligt E. 1). 

 Clarke forekomma alltid enstaka, aldrig allmiint, och sarskildt 

 rar emellan Kemi och Kuivaniemi, hvarest den pa Linnes tid 

 var sa allman till och med pa stora landsvagen, att den nara 

 nog kunde blifva till hinder for en med 16sa tyglar springande 

 hast, ett vittnesbord, iifven om nagon ofverdrift i uttrycket af- 

 prutas, om hum flitigt denna landsvag pa denna tid begagnades 

 och underholls. Cicuta virosa, pa Linnes tid vid Tornea och i 



