Acta Societatis pro Fauna et Flora Fennica, XI, n:o 3. 21 



jiro i synneihet talrika i den vttiv skiirgarden inom omradets 

 inellersta delar. 



Stengrunden iiro likasoni klipporna sma och laga, men 

 bildas, sasom nainnet anger, at" sammanhopade rullstenar, sand- 

 och gi'usmassor. Ju mera inomskars ett sadant ar beliiget. 

 desto mera af det linare sand- oeh grusmaterialet formar det 

 behalla, och desto rikare iir den viixtlighet som dar kan sla 

 rot. 1 sjiilfva det yttre liafsbandet diiremot, dar sjoarna under 

 stormar vraka hogt upp pa eller t. o. m. ofver dylika gnind 

 och med obandigt raseri bortspola alt hvad spolas kan, diir 

 iiro stengrunden antingen alldeles blottade pa vegetation, eller 

 oeksa far denna rotfaste endast hojrst uppe pa midten af grun- 

 det, dar de af hafvet uppkastade, multnande tangmassorna bi- 

 draga att oka den knappa jordsmulans vaxtkraft. For ofrigt 

 tillhora stengrunden for det mesta den inre skargarden oeli 

 forekomnia — atminstone sasom typiska — mycket saltan i 

 den yttre. I likhet med de bagge forut namda typerna bara de 

 aid rig triid. 



Skiir kallar jag de hufvudsakligen i den yttre skargarden 

 forekommande mindre holmar, hvilkas grund till alra storsta 

 delen utgores af fast barg, utom narmare omkretsen, diir strand- 

 partiet atminstone pa nagon sida tackes af losa jordlager. Pa 

 skaren vaxa i regel spridda tran, oftast i en rad utmed strand- 

 remsan. De typiska arterna aro Ahius glutinosa och Betula 

 odorata. Stracka sig de losa jordlagren langre uppat midten 

 af skaret, ser man vanligtvis afven bar enstaka exemplar af 

 Betida odorata. tall och gran. (De bagge sistnamda saknas 

 dock — sasom redan omnamts — sa godt som alldeles i Brando 

 skargard och upptrada ofver hufvud taget icke inom omradet i 

 den yttre skargarden.) Ymnigt och tatt utbreda sig mangen 

 gang pa dylika standorter utmed marken krypande enar (saltan 

 ofver 0,') m hoga). Om storre ojamnheter i den fasta barg- 

 grunden finnas uppe pa skaret, intagas siinkorna alltid af moss- 

 laggar, och iir mosstacket nog maktigt for att kunna lata trad 

 sla rot, ser man dessa siinkor bevuxna iifven med smarre dun- 

 gar af de niimda loftraden jamte snar af Salkc cinerea och au- 

 rita samt (siillsynt) Rhamniis franrjula. Afven aspar och Salix 



