Acta Societatis pro Fauna et Flora Fennica, XI, n:o 3. lo 



af Brando kyrkland hade man namli,c>:en for vidpass 10 ar se- 

 dan begynt iitdika ett kiirr, beliiget i en dalsanka mellan bar- 

 gen. Foretaget hade icke bragts till slut, men vid grafningarna 

 hade flere trastnbbar och rotter blifvit bloltlagda, de diir nu 

 lago och multnade till hiilflen nedsjunkna i dyn. Jag tog prof 

 af sex sadan stubbar, och den mikroskopiska iindersokningen 

 gaf vid handen, att de allesammans tillhorde tall. — I Lappo 

 by ater beriittade man mig, att stora mangder kol for nagra 

 ar sedan blifvit funna vidpass V2 ^^ under jordytan vid en 

 sandtiigt vester om byn. Jag begaf mig till det utpekade stallet, 

 men kunde vi nu trots ifrigt grilfvande icke finna vidare an 

 nagra sma kol. Jag medlog dem emellertid och undersokte dem 

 sedermera mikroskopiskt. Afven bar visade det sig att samt- 

 liga kol harstammade fran barrtrad och atminstone en del fran 

 tall. Hiiraf kan nu visserligen icke med siikerhet den slutsats 

 dragas, att barrtrad i tiden vuxit pa Lappo, da ju mojligheten 

 af att ifragavarande kol kunde harrora fran tra, som annorsta- 

 desifran blifvit ditfordt, icke ar utesluten. 



1 alia fall synas mig dock nu redan anforda skal tala for, 

 att Brando i tiden egt barrskog lika sa val som de omkring- 

 liggande trakterna. Harpa tyder ocksa den omstandigheten, att 

 midt i socknen bland de omgifvande barrlradslosa landen fmnes 

 en mindre holme, Granojen, som i denna dag iir betiickt sa godt 

 som uteslutande af barrskog, bestaende af tall och gran i bland- 

 ning, utan att denna holmes naturbeskaffenhet for ofrigt pa 

 minsta satt afviker fran de omkringliggandes. 



Huru kommer det sig da att storsta delen af Brando 

 skargard ar i afsaknad af barrskog? Vid ofverviigandet af den- 

 na fraga kommer man — synes det mig — ovilkorligen till det 

 resultat, att den ursprungligen forefintliga skogen genom nagon 

 yttre averkan forstorts. Ett stod erhaller sagda antagande af 

 den a orten gangse folktraditionen, enligt hvilken »ryssen» un- 

 der stora ofredens tider skulle ha briint upp all skog. (Ett par 

 af de nyss niimda stubbarna a Brando kyrkland voro ocksa 

 synbarligen svedda af eld.) Sasom bekant huserade ryssarna 

 svart just pa Aland under stora ofreden; ja sa svart att — 

 som historien formiiler — »hela on forhiirjades och forblef 



