12 FAUNA OCH FLORA 



och bo, har också den präktiga kaukasiska smaragdödlan gjort 

 sig hemmastadd. Lika talrika som sköldpaddor och grodor 

 voro äfven snokarne, man kunde knappt taga ett steg, utan 

 att dylika flydde i alla riktningar, dock nästan uteslutande de 

 båda arterna: den strimmiga varieteten af vår vanliga vatten- 

 snok {Trop. natrix var. persa Pall.) och hans närmaste släk- 

 ting {Trop. tesselatiis var. hydriis Pall.). I en by nära Astara 

 fingo vi under vår jakt alla kvinnor och barn omkring oss; vi 

 hade ju redan tillräckligt med ormar, men de goda människorna 

 visade oss alltjämt nya, äfven inuti och mellan husen, och vi 

 fångade naturligtvis på af hjärtans lust för att begagna oss af 

 detta sällsynta tillfälle att se kvinnorna på närmre håll — an- 

 nars flydde de alltid för oss främlingar som för vilda djur. 



Påfallande var den mörka färgen hos särskildt ormarna i 

 dessa sumptrakter, de annars så sällsynta helt svarta exem- 

 plaren af båda arterna voro här ej alls ovanliga, ja, den mörka 

 färgen dominerade rent af. Att denna färg är den öfvervägande 

 i fuktiga trakter, är ett förhållande, som jag lagt märke till 

 öfverallt i Kaukasusländerna. Af den starkt varierande kau- 

 kasiska murödlan {Lacerta saxicola Eversm.) förekommer den 

 vackert gröna formen (= forma typica) på klipporna i de skog- 

 rika dalarna eller vid kusten, de små ljusgrå formerna (var. 

 Portschinskl, var. Defillppi, var. parvula) uppe i de torra bergs- 

 trakterna, och den största och samtidigt mörkaste varieteten 

 (subsp. rudis) i de fuktigaste trakterna, i vattnets omedelbara 

 närhet. På fuktiga ängar och i skogarna lefva likaså de myc- 

 ket mörka L. praticola Eversm., L. Derjugini Nik. och L. Boett- 

 geri MÉH.. hvaremot uppe på den torra persiska högslätten 

 den vackert färgade L. Brandtl de Fil. håller till. Vi veta ju 

 också alla, hur vår lilla mörka — ofta svarta — skogsödla be- 

 bor fuktiga ställen, ja t. o. m. själfva mosssarne, hvaremot den 

 vackert ljusgrå eller gröna sandödlan föredrager torrare orter. 

 Men genom förekomsten af i det närmaste helt svarta murödlor 

 på några klippöar i Medelhafvet,^ ha en del forskare framhållit 



' Dessa mörka varieteter äro följande; Lacerta muralis var. lilfordi på Ba- 

 learerna, var. coeruiea på Faraglioneklipporna vid Capri, var. melissellensis på dal- 

 matinska klippöar och var. filfolensis på klippor utanför Malla. 



