1 6 FAUNA OCH FLORA 



sina enorma vingar, de äro på marken lil<a fula, som de äro 

 ståtliga uppe i luften! Några kråkor voro hans bordskamra- 

 ter och läto sig ej det ringaste bekomma, när han gjorde några 

 våldsamma utfall med näbben. 



När vi öfverskridit passet, mötte oss en imponerande syn. 

 Framför oss låg den 4 mil breda och 5 å 6 mil långa Ardebil- 

 slätten .med den snötäckta Sawalan (4,800 m.) i bakgrunden. 

 Nära dess fot, oskönjbar i soldiset, låg vår resas mål, Ardebil. 

 Slätten är till stor del en ökenartad saltstepp med sparsam 

 vegetation, saltet är på långa sträckor utkristalliseradt, så att 

 man tror sig färdas genom ett vinterlandskap. Marken är ock- 

 så förrädisk, ofta rider man som på en gungfly och kan allt 

 för lätt bryta igenom den tunna fasta skorpan. Längs vatten- 

 dragen har man anordnat konstbevattning, så att de närmast 

 liggande fälten med säd och foderväxter kunna sättas under 

 vatten, när så behöfves, ty regn faller ej under en stor del af 

 året, och solen bränner obarmhärtigt. Det var här midt på 

 saltsteppen, i brackvattenpölar, som jag fann den grönfläckiga 

 paddan {Bufo viridis Laur.), hvilket fynd jag omtalat på annat 

 ställe i denna tidskrift.^ Denna och en steppödla, Eremias ar- 

 giita Pall., voro de enda krälande djur, vi funno i denna ogäst- 

 vänliga trakt. Längre upp mot bergen, i buskskogen, funnos 

 naturligtvis en del andra. Af luftens invånare sågo vi en- 

 dast en större örn och en del måsar, som tycktes fiska flitigt 

 i den midt igenom slätten flytande Karasu. 



I Ardebil hade vi hufvudsakligen etnografiska och konst- 

 historiska intressen att tillgodose, men vi måste under våra 

 vandringar genom staden förvåna oss öfver fattigdomen på 

 djur, att ej väggarna till de af obrändt lertegel uppförda husen 

 vimlade af ödlor, hvilket skulle ha varit fallet i hvilken Medel- 

 hafsstad som helst. På en äng utanför staden hade man »jakt- 

 falkar» att visa, d. v. s. sparfhökar, dresserade på vaktlar. Och 

 i fästningens hälft uttorkade vallgraf gjorde vi godt utbyte på 

 både ormar och ödlor, framför allt den vackra Lacerta saxi- 

 cola var. Defilippi Cam. Ryske konsuln, samtidigt stadens korn- 



Fauna och Flora, 1913, H. 3, sid. 111. 



