ÖFVERTRO RÖRANDE DJUR BLAND OST-AFRIKAS NEGRER 3 I 



honom genom att hälla snus i hans mun. Orsaken till denna 

 grymma behandling är den bekanta, vidt spridda myten om 

 dödens uppkomst bland människors barn. Den förekommer i 

 talrika versioner, hos akamba lyder den i korthet som följer: 

 Då det högsta väsendet (Mulungu) skapat människorna, beslöt 

 han att skänka dem odödlighet. Han hade lärt känna kame- 

 leonten som en visserligen långsam, men synnerligen pålitlig 

 person, hvarför han valde honom att öfverbringa det viktiga 

 budskapet till människors barn. Kameleonten begaf sig iväg, 

 tog saken lugnt och stannade då och då för att fånga flugor. 

 Så småningom kom han dock till människorna och började: 

 »Jag har fått i uppdrag att, jag har fått i uppdrag att — — ^». 

 Längre kunde han inte komma. Mulungu hade nämligen af 

 någon anledning ändrat mening och beslutat, att människorna 

 skulle dö, »liksom aloens rötter». Den snabba väfvarfågeln 

 skickades ut med det nya budskapet och kom fram, just medan 

 kameleonten stod och hackade. Fågeln framförde fort och flott 

 sin herres befallning, och sedan den dagen dö människorna. 

 Häraf hatet mot den stackars kameleonten. Berättelsen an- 

 träffas äfven utom bantu-folken, så t. ex. bland haussa i Sudan. ^ 

 Jag har haft det nöjet se äfven äldre män lägga benen på 

 ryggen, då jag låtsade sätta en kameleont på dem. 



Babianerna hatas innerligt af infödingarna på grund af 

 den skada, de göra å fälten. Vaksamma och sluga som dessa 

 apor äro, är det emellertid ej så lätt att öfverraska dem, och 

 nedläggandet af en babian är därför en glädjande tilldragelse 

 för negern. I ett fall bör man dock akta sig för att skjuta 

 dem, tillfället må vara aldrig så gynnsamt, och det är, då man 

 beger sig ut på jakt. Den som dödar en babian, kan nämligen 

 vara ganska säker på, att han den dagen ej lyckas skjuta något 

 annat djur. Särskildt elefantjägare som akamba äro naturligt- 

 vis angelägna att ej förstöra jaktlyckan, när det gäller stor- 

 vildt. Professor Lönnberg gjorde liknande iakttagelser under 

 sin ostafrikanska expedition.^ Eftersom babianerna äro på tal, 



' Jfr T. VON Held, Märchen und Sägen der afrikanischen Neger. Jena 1904. 

 ' Einar Lönnberci, Några exempel från Ost-Afrika på öfvertro rörande 

 djur. Fataburen 1911, sid. 245. 



