38 FAUNA OCH FLORA 



handen, att de hysa ett särskildt intresse för denna. Till en 

 by nära missionsstationen Mulango brukade ibland om aftnarna 

 en vildkatt komma, och man kastade till den föda. Folket 

 sade, att det var en aflliden anhörig, som namngafs. Förkla- 

 ringen är väl den: när ett vildt djur är så föga skyggt 

 för människor, att det till och med söker upp sådana, menar 

 infödingen, att det ej kan vara ett vanligt djur. Hvad som 

 nu sagts, får ej förblandas med uppfattningen af totemdjuren, 

 till hvilka vi nu öfvergå. 



Djur som totem. 



Äfven i en summarisk framställning som denna af infö- 

 dingarnas uppfattning af den honom omgifvande djurvärlden 

 bör en kort redogörelse för djuren som totem vara på sin plats. 

 Hos många af Ost-Afrikas folk möter nämligen ett ganska ut- 

 veckladt clansystem och totemväsende. Så har jag bland 

 akamba funnit 25 claner och af dessas totem äro 13 djur, 

 nämligen: lejonet, leoparden, hyenan, bushbocken, markattan, 

 babianen, schakalen, flädermusen, kråkan, höken, gamen, en 

 liten grön papegojart och en liten svart fågel med klufven 

 stjärt, kallad kindali} Eget nog förekomma ej elefanten, nos- 

 hörningen och giraffen som totemdjur bland akamba. Vid 

 sidan af det egentliga clannamnet, vanligen stamfaderns namn, 

 betecknas clanerna lika ofta med totemdjurets namn. 



En elans medlemmar anses ha sitt totemdjurs egenskaper 

 eller andra af dess egenheter. Som påpekats, tro sålunda in- 

 födingarna, att lejonet ej äter lefver. Af denna orsak äta de 

 af lejonclanen ej heller lefver, ja vilja ej ens vidröra denna, 

 utan brukas pinnar att taga ut den vid slakt. Man skulle 

 annars få ondt i ögonen. Medlemmarna af lejonets elan äro 

 i strid modiga som detta. Lejonet anses af akamba som ett 

 synnerligen intelligent djur, det är alldeles som en människa 

 säga de. Mot sina mänskliga fränder är det vänligt sinnadt 

 och söker ibland hjälpa dem. När män af dess elan varit på 



* Sannolikt drongo (Dicrurus). Red. 



