De resandes träd, 



Af 

 Karl Afzelius. 



Jr växtgeografisk synpunkt uppvisar Madagaskar 

 tre väl skilda områden, hvart och ett med sina 

 ispeciella naturförhållanden och med sin sär- 

 egna flora. Ett af dessa områden utgöres af 

 DIden torra, solstekta, delvis nästan ökenartade 

 ^i?^::^.'^^^^ västkusten med dess många egendomliga, 

 xerofilt utbildade växtformer, såsom de talrika bladlösa Euphor- 

 biorna med märkvärdigt formade, köttiga grenar, de tjockbla- 

 diga Calanchoe-arterna, de väldiga apbrödsträden eller baoba- 

 berna, Adansonia, med enormt tjocka stammar, de besynner- 

 liga, grågröna långtaggiga Didiera-arterna och många andra. 

 Denna karga och ogästvänliga landsträckas motsats i allt är 

 den ständigt regniga och fuktiga ostkusten med dess stora ur- 

 skogar och vidsträckta strandlaguner och sumpmarker. Mel- 

 lan dessa båda regioner reser sig som en svåröfverstiglig 

 skiljemur det jämförelsevis regnfattiga höglandet, som i följd 

 af sin ansenliga höjd öfver hafvet, tusen till femtonhundra 

 meter, åtnjuter ett ganska svalt klimat och har en flora med 

 många tempererade arter, af hvilka en del äro nära besläktade 

 med europeiska former. 



Af dessa tre områden har det östra tack vare sin sällsynt 

 yppiga och vackra vegetation längst och flitigast varit föremål 

 för botanisternas studier, och det är också utan gensägelse 

 den i botaniskt hänseende bäst kända delen af ön. I de inner- 



Fauria och Flora 1914. Haft. 2. z 



