68 FAUNA OCH FLORA 



sentliga skiljaktigheter. Bananerna äro som bekant jättestora 

 örter, och deras så kallade stam är blott en skenstam, som 

 bildas af de äldre, vissnade bladens kvarsittande slidor. Upp- 

 till framsticka ur denna skenstam de unga bladen, som äro 

 ordnade i spiral och därför utgå åt alla sidor. Hos ravenalan 

 däremot finnes en verklig, förvedad stam, som inuti är mycket 

 lös och vattenhaltig, under det att de yttersta lagren äro torra, 

 sega och fasta samt utgöra ett godt skydd för de innanför 

 liggande mjukare delarna. Bladen växa ut från allra öfversta 

 delen af stammen, men äro icke ordnade i spiral som hos 

 bananerna utan tvåsidigt ställda, d. v. s. de äro placerade i 

 tvenne varandra diametralt motsatta rader, en på hvardera 

 sidan om stammen, hvilken senare utefter hela sin längd bär 

 tydliga ärr efter de gamla affallna bladen. Det är genom denna 

 egendomliga och sällan förekommande bladställning, som 

 växten får sitt egenartade utseende: den påminner närmast om 

 en jättestor, uppfälld solfjäder. 



Ravenalan uppnår ganska ståtliga dimensioner. Stammen 

 mäter i allmänhet mellan fem och tio meter i höjd, men stora 

 exemplar finnas, som äro ända till femton meter eller mera. 

 Bladen ha på väl utvecklade individ en längd af fem till sex 

 meter, hvaraf något mer än hälften kommer på bladskaftet. 

 Vid basen äro bladen försedda med stora slidor, i hvilka det 

 samlar sig regnvatten, som kan bevaras där rätt länge, och 

 det är just tack vare dessa naturliga vattenreservoarer, som 

 växten af de europeiska kolonisterna erhållit namnet de re- 

 sandes träd. Det påstås nämligen, att när man behöfver vat- 

 ten, har man blott att med ett spjut eller annat lämpligt red- 

 skap sticka hål på bladslidorna, och då rinner det ut »klart, 

 svalt och rent vatten», som det så vackert står i en gammal 

 engelsk resebeskrifning. Detta är emellertid som mycket annat 

 i en del äldre reseskildringar en sanning med en smula modi- 

 fikation. Säkert är, att man i de flesta fall kan erhålla ganska 

 rikliga mängder vatten ur bladgömmena, och det är nog stun- 

 dom äfven ganska svalt och friskt tack vare afdunstningen, 

 men det är ingalunda klart och rent, utan innehåller vanligen 



