DE RESAXDKS TRÄD 6g 



en mångfald maskar, insekter och andra småkryp, som göra 

 vätskan mindre aptitlig, åtminstone för den i allmänhet en 

 smula kräsmagade européen. Ravenalan har för öfrigt ingen 

 som helst betydelse för de vägfarande genom denna sin för- 

 måga' att magasinera vatten, ty den växer alltid på fuktiga 

 ställen, där man sällan beliöfver leta förgäfves efter bäckar 

 och dammar, som erbjuda en betydligt mera tilltalande dryck 

 än livad de resandes träd mäktar bestå. 



Som redan nämnts, är det uteslutande regnvatten, som 

 samlas på de stora bladskifvorna och genom en öppen ränna 

 på skaftets öfversida rinner ner i slidorna, där det förvaras. 

 Trädet själft utskiljer alltså icke något af det genom roten 

 upptagna vattnet ur sina väfnader. Den vätskemängd, som en 

 gång kommit in i dessa behållare, är där väl skyddad mot 

 hastig afdunstning därigenom att öppningen utåt är tämligen 

 liten och kan säkerligen hålla sig kvar ganska länge. Dess- 

 utom tillföras nästan ständigt nya vattenmängder, ty i de de- 

 lar af Madagaskar, där ravenalan har sin hufvudsakliga ut- 

 bredning, regnar det ofta och mycket, och det torde vara en 

 stor ovanlighet, om tvenne veckor förgå utan någon neder- 

 börd. 



De infödda berätta, att det alltid finns vatten i bladslidorna, 

 äfven om det icke skulle regna på långa tider, men författa- 

 ren till denna lilla uppsats kan af egen sorglig erfarenhet in- 

 tyga, att så icke är förhållandet. Under min vistelse på den 

 torra västsidan af Madagaskar befann jag mig en het dag ute 

 på de oändliga, skoglösa grässlätterna och led i den starka 

 värmen af en svår törst, och som vanligt vid dylika tillfällen 

 fanns det inga möjligheter att uppbringa något drickbart. På 

 afstånd upptäckte jag sent omsider på en kulle resterna af en 

 liten plantage, af hvilken det endast återstod några ruiner 

 efter byggnader och en del inplanterade träd, bland dem äfven 

 några ravenalor. Vid åsynen af dessa erinrade jag mig ögon- 

 blickligen, hvad jag dittills endast läst om, att dessa träd äro 

 »outtömliga källor för den törstande i ödemarken», såsom en 

 gammal författare säger, och som detta var mitt första samman- 



