7 o FAUNA OCH FLORA 



träffande med dessa märkliga tråd under min vistelse på ön 

 och jag sålunda saknade personlig erfarenhet om dem, begaf 

 jag mig genast dit i den glada förvissningen att nu fmna den 

 så efterlängtade svalkan och vederkvickelsen. Men jag hade 

 bedragit mig. Trots det att jag med min stora huggknif. min 

 ständiga följeslagare i obygden, genomstack alla ravenalor, 

 som jag kunde komma åt, lyckades jag ej få fram en enda 

 droppe vatten, och jag blef ögonblickligen öfvertygad om att 

 alla historier, jag hört och läst om ravenalan, voro lindrigast 

 sagdt humbug. Saken är emellertid mycket lätt förklarlig. 

 Träden växte här på en synnerligen torr, solöppen backslutt- 

 ning, alltså i en terräng, som är mycket olämplig för dem och 

 betydligt afviker från deras vanliga växplats. De trifvas ju, 

 som redan nämnts, endast på fuktiga ställen, men planteras 

 ofta såsom prydnadsväxter på mindre tjänliga platser, där de 

 dock aldrig nå sin fulla storlek och utveckling. Så var för- 

 hållandet i här skildrade fall, och den hårda dom, jag då fällde 

 om mindre sanningsenliga reseskildrare, torde få anses väl 

 sträng. Det är att tillägga, att det icke hade fallit en droppe 

 regn på mer ån två månader, och det är ju ganska naturligt, 

 att det i bladslidorna magasinerade vattnet under en så pass 

 lång tidrymd hunnit försvinna. Man vet ännu icke, om dessa 

 vattensamlingar ha någon bestämd betydelse för trädet, utan 

 den frågan står tills vidare öppen. Jag vill omtala, att vid de 

 mångfaldiga tillfällen, då jag senare på andra ställen gjort om 

 experimentet, har jag alltid erhållit rikligt med vatten, men 

 jag har aldrig behöft dricka det af den enkla anledning, att 

 det funnits betydligt bättre vara att tillgå i bäckar i trädens 

 omedelbara närhet eller bland förråden i min packning. 



Når de unga ravenalabladen först skjuta fram, äro de 

 hoprullade på så sått, att den högra bladhalfvan är lindad 

 utomkring den vänstra, men allt eftersom de växa till, breda 

 de ut sina stora, ljusgröna skifvor. De unga bladen äro till 

 en början alldeles hela, men så förblifva de icke länge, utan 

 de sönderrifvas mycket snart af vinden och delas upp i en 

 mängd smalare och bredare flikar, som nå ända in till medel- 



