IVloripan i Sverige. 



Af 

 C. O. Bothén. 



id flera tillfällen hafva svenska jägare gjort 

 försök att i Sverige acklimatisera jaktbara 

 [djurarter, af hvilka försök dock endast ett få- 

 jtal kan sägas hafva slagit fullt lyckligt ut. 



Bland de mest lyckade får man väl räkna 

 i& r.....f^.?!;införlifvandet med Sveriges fauna af rapp- 

 hönan, tyska haren och fasanen, af hvilka djurarter åtminstone 

 de tvenne förstnämnda numera kunna sägas vara fullkomligt 

 acklimatiserade och experimentet såledas fullt lyckligt afslutadt. 

 Hvad fasanen beträffar, tycks allt tyda på, att äfven denne 

 snart skall blifva en fullkomligt svensk fågel, åtminstone i 

 södra och mellersta Sverige, om den blott ej allt för mycket 

 blifver utsatt för rofjakt. 



Såsom totalt misslyckade får man väl betrakta försöken 

 med Wapiti, Tinamu och Virginska vakteln. Orsakerna härtill 

 äro nog flera, men att ingå närmare på dem ligger ej inom 

 ramen för denna uppsats. 



Ett annat acklimatiseringsförsök, som visserligen en gång 

 misslyckats, men hvarpå nu åter arbetas, är försöket att göra 

 moripan till en svensk fågel. 



Redan så länge sedan som år 1861 införskref baron Oskar 

 Dickson i Göteborg 12 par moripor, som utsläpptes i markerna 

 kring Bokedalen vid Jonsered, på en terräng af cirka 1 mils 

 läng och V2 mils bredd. Därefter utsläpptes årligen under 



