7ö FAUNA OCH FLORA 



några år i samma mark större och mindre partier moripor, 

 ett par gånger ända upp till 50 stycken. 



Efter dessa moripor syntes årligen tlere kullar, men dessa 

 voro alltid små, — vanligen med mellan 3 å 4, någon gång 

 6 ungar — , under det att i Skottland det vanliga lärer vara, 

 att kullarne variera med mellan 8 — 12 ungar i hvarje. Baron 

 Dickson förmodade, att detta berodde på, att fåglarne ej hade 

 någon riktig trefnad här i landet. 



År 1858 beslöt Skogs-styrelsen införa ett parti moripor 

 för utplantering på lämpligt ställe i Sverige och inköpte för 

 detta ändamål i Skottland 200 stycken ägg, som lades under 

 tamhöns, för att af dem utkläckas. 



Af dessa ägg utkläcktes cirka 100 stycken kycklingar, af 

 hvilka dock något öfver hälften dog, så att blott 41 stycken 

 kunde hitsändas i juli månad nämnda år tillsammans med 14 

 stycken från vildt tillstånd infångade moripor. Af dessa 55 

 fåglar dogo 5 stycken under hitresan, och de öfriga voro vid 

 hitkomsten ganska medtagna. 



Af fruktan att allt för många af de återstående fåglarne 

 skulle duka under, om de nu skulle utsättas för vidare tran- 

 sporter, beslöts, att alla de 50 öfverlefvande fåglarne skulle ut- 

 släppas vid Jonsered å de Dicksonska, från rofdjur af alla slag 

 väl ränsade markerna, där de för öfrigt genast skulle träffa 

 redan delvis acklimatiserade moripor. 



Af de nykomna behöllos emellertid 1 tupp och 2 hönor, 

 som instängdes i en rymlig inhägnad, där de lade 5 ägg, ur 

 hvilka 4 stycken kycklingar kläcktes. 



Efter år 1867 utsläpptes ej några flera moripor i dessa 

 trakter. 



Ehuru såsom förut omtalats, kullarne i regel voro små, 

 hoppades man dock, att man så småningom skulle nå målet, 

 alldenstund årligen flera kullar utkläcktes, så att år 1872 på- 

 träffades ej mindre än 20 kullar och år 1873 nåddes rekordet 

 med 22 kullar. 



Under alla dessa tolf år hade moripan ständigt gjort ut- 

 flyttningar, så att i trakterna rundt omkring skötos af jägare, 



