SIDENSVANSEN OCH HANS FÖREKOMST SOM STRVKFAGEL 99 



förekomst å olika orter, och tillåter jag mig i det följande an- 

 teckna några af såväl dessas som egna observationer. 



Hvad som bland annat intresserade mig söka närmare 

 utforska var, huruvida sidensvansarnes massuppträdande skedde 

 ungefär samtidigt i de från hvarandra mer skildt liggande land- 

 skapen, eller om de visade sig tidigare längre norrut och först 

 senare söderut och om det sålunda kunde antagas vara samma 

 flockar, som drogo genom landet, eller möjligen olika invasions- 

 trupper. 



Till Hälsingland — hvilket är det nordligaste af de land- 

 skap, hvarifrån jag kunnat erhålla uppgifter — hade siden- 

 svansarne denna höst kommit ovanligt tidigt. Redan den 11 

 — 12 september syntes där de första flockarna (Arbrå socken) 

 dock ej i byarna, utan inåt skogarna, kring fäbodvallar och 

 myrar, där fåglarna hade god tillgång på föda — rönnbär, 

 tranbär, frusna eller ofrusna lingon samt mogna enbär. Först 

 några dagar senare visade de sig i byarna. 



Min meddelare från Hälsingland, ingeniör A. Liljedahl, har 

 att förtälja åtskilligt af intresse om sidensvansen. 



Han tycker sig ha funnit, att dessa fåglar, som nästan 

 alltid komma från nordväst, i allmänhet infinna sig strax efter 

 skogsmyrarnas tillfrysande och vanligen omedelbart före det 

 första större snöfallet. Emellertid håller han för högst troligt 

 att de, innan de bli synliga i bebyggda trakter, en längre tid 

 finnas i de angränsande stora skogarna, där de först göra rent 

 hus på ätbara bär, innan de draga åt bygden. 



Den 11 september i höstas hade ingeniör L., stående på 

 älgpass under 6 timmars tid, haft godt tillfälle observera en 

 flock sidensvansar, som nästan hela tiden befunno sig i närheten. 

 Vid 9-tiden på morgonen kommo de flygande från nordväst och 

 slogo till i hans omedelbara närhet utan att visa ringaste rädsla. 

 Efter ett litet uppehåll i en torr gran i myrkanten seglade de ned 

 på marken och genomletade noggrant tufvorna för att förse 

 sig med tranbär och lingon, som de med slukande aptit för- 

 tärde. 



På marken spridde de sig något från hvarandra och skötte 



