lOO FAUNA OCH FLORA 



sig hvar för sig, men uppfloget skedde alltid i samlad trupp 

 som på en gifven signal, och efter hvarje uppflög slogo de sig 

 alltid ned i rad på samma torra gren, där de först fattat posto. 



Stundom bytte de om matbord i det de på närliggande 

 hygge slogo till i enbuskarna, hvars blå mogna bär tycktes 

 smaka dem förträffligt. 



Mellan den torra granen, som de efter hvarje förflyttning 

 från marken åter uppsökte, och dessa två platser, myren och 

 hygget, inskränkte sig deras utflykter under hela dagen med 

 undantag af tvenne gånger, då de försvunno för ungefär en 

 timme hvarje gång. Före dessa två långresor hade de först en 

 stund samlats på en torr gren i en grantopp och »småpratat», 

 hvarefter de tagit hög flykt i riktning åt bygden. 



Om de härvid utsträckt sin resa till bebodda orter kan 

 min sagesman ej bestämdt säga, men håller detta ej för troligt, 

 då han vid förfrågningar härom ej hört någon, som då blifvit 

 varse sidensvansar. 



Båda gångerna de återkommo från dessa långturer slogo 

 de till i samma torra gran, som från början varit deras stam- 

 tillhåll. 



Pd marken rörde de sig ledigt och hastigt hoppande pd och 

 under kvistar och tiifvorna, säger ingeniör L. 



Detta är rätt anmärkningsvärdt, då det i mycket strider 

 mot andras uppgifter om dessa fåglars beteende under vistelse 

 på marken. Så säger t. ex. professor Sundevall: »ner på mar- 

 ken tyckas de (sidensvansarna) sällan komma om ej för att 

 dricka, de röra sig der ovigt och illa hoppande» — Samma 

 omdöme har äfven Brehm: »sidensvansen» — säger han — 

 »kommer ned på marken vanligen endast då han vill dricka, 

 rör sig där klumpigt och uppehåller sig der aldrig länge». 



Emellertid observerades de af ingeniör Liljedahl vid om- 

 nämnda tillfälle under 6 timmars tid, med undantag af de 2 

 timmar de voro ute på långresa, och under denna tid voro de 

 långa stunder på marken för att söka föda, ej för att dricka. 

 De hade nämligen fyra olika gånger slagit ned på marken och 

 där förplägat sig rätt tappert hvarje gång. 



