I04 FAUNA OCH FLORA 



Kanske funno de dock födotillgången vara för knapp för 

 så många munnar och sökte sig därför till andra trakter, där 

 de hade förhoppning om att finna ett orördt, fullt dukadt bord. 

 Eljest bruka de fara fram som en plundrande och härjande in- 

 vasionshär, uppslukande all befintlig proviant och utan att taga 

 hänsyn till traktens staminnevånare. 



Att af de få faktiska uppgifter jag lyckats förskaffa mig, 

 angående dessa fåglars ankomsttider och uppträdande i öfrigt, 

 kunna draga några säkra slutsatser, torde knappast låta sig 

 göra. 



Mig synes dock ganska antagligt, att sidensvansarna under 

 sistförflutna vinter ha anländt i tvenne olika repriser; en mindre 

 förtrupp i början af november, då de ju varit synliga exempel- 

 vis i Skaraborgs län och t. o. m. så sydligt som i Skåne; den 

 egentliga hufvudstyrkan däremot torde först mot mediet eller 

 slutet af november ha dragit ut på långfärd från sitt hemvist 

 eller i allt fall från de längre i norr belägna landskapen. 



Deras besök på Gottland synes ha varit mer tillfälligt lik- 

 som i förbifarten; måhända drefvos de dit under sitt tåg utefter 

 fastlandskusten af oväder och ogynnsamma vindförhållanden. 



Ett spörsmål som osökt framträder, då man tänker på dessa 

 vandringsfåglar och deras resor vintertid är, hvarthän de styra 

 kosan sedan Skandinaviska halfön genomfarits och de nått 

 hafskusten. Ett annat, när de tåga åter till sitt egentliga hem- 

 vist, de ödsliga skogstrakterna i Lappland, där de åter föra 

 sitt individuella lif efter skarornas upplösning, och där de under 

 parnings- och kläckningstid äro så godt som osynliga. Hvilka 

 vägar färdas de månne under återtåget? Gå de åter upp genom 

 Skandinavien, eller taga de vägen öfver Ryssland och Finland 

 upp mot Torneå och Muoniotrakterna? 



Egendomliga fåglar i sanning! 



Deras vandringar påminna i mycket om lämmeltågen. Perio- 

 diskt uppträda de massvis liksom lämlarna och utvandra från 

 sin hemort; plundrande och härjande dra de stora skarorna 

 fram, ehuru ej som lämlarna till skada för människan, och ingen 



