storsjälen, Phoca (Erignathus) barbata O. F. 

 Muller funnen i Sverige. 



Af 

 Einar Lönnberg. 



n af de första dagarne i juni öfverlämnade 

 byråchefen D:r O. Nordqvist till Riksmuseum 

 underkäken af en själhund, hvilken inskickats 

 till Kgl. Landtbruksstyrelsen såsom skottpre- 

 miebevis från Uddevalla under förmenande, att 

 den var af en vikare. Insändaren kunde ju 

 sägas ha goda grunder för sin tro, ty kindtänderna i denna 

 underkäk voro flerspetsade, alltså kunde det ej vara gråsjäl, 

 och de sutto ej snedt öfver käken, utan alldeles rätt och i 

 jämn rad, alltså kunde det ej vara knubbsjälen (Phoca vitulina), 

 ock då återstod ju blott en af våra svenska själhundar näm- 

 ligen vikaren (Phoca hispida). Emellertid tyckte D:r Nordqvist, 

 att tänderna voro för tjocka för att tillhöra en vikare, och det var 

 därför underkäken ifråga kom till Riksmuseum. Sedan den gran- 

 skats här och jämförts med annat material blef det alldeles klart, 

 att det märkligt nog var fråga om det första fynd vid svensk 

 kust i nutiden^ af en storsjäl, Phoca (Erignathus) barbata 

 O. F. Muller. 



Hvad som först ådrog sig uppmärksamheten och riktade 

 misstanken mot Phoca barbata var den omständigheten, att 



' Såsom fossil har den träffats trenne gånger, nämligen på 1860-talet vid 

 Hästefjorden i Dalsland i glaciallera, vid Lagmansereds kyrka i Västergötland i 

 en mergelgraf (89 m. öfver hafvet) år 1884 samt vid Grönelid i Naums socken, 

 Västergötland, i Yoldialera år 1901. Det sista fyndet, som utgjordes af ett nästan 

 fullständigt skelett, är bäst kändt och beskrifvet af D:r H. Munthe i Geol. Fören. 

 Förh. Bd. 24, Hft. 1. 



