STORSJÄLEN, PHOCA (eRIQUATHUS) BARBATA I07 



hörntänderna voro så små — den nämnda arten är nämligen 

 i mindre grad rofdjur och fiskfångare än sina släktingar, såsom 

 nedan skall utvecklas. Vidare voro kindtänderna för tjocka 

 för att tillhöra en vikare eller en grönlandssjäl, hvilken senare 

 art snarare skulle kunna förmodas uppenbara sig vid vår väst- 

 kust i något vilsekommet exemplar, då den är en utpräglad 

 vandrare och äfven på senare tider visat sig så långt sö- 

 derut som utanför danska kusten. Vidare var kronutskottet 

 (processus coronoideiis) på underkäken alltför lågt och bredt 

 för att tillhöra någon vikare, grönlandssjäl eller äfven knubb- 

 själ. När alltså på grund härafen direkt jämförelse med under- 

 käk af storsjäl företogs, visade sig öfverensstämmelsen alldeles 

 fullständig i alla detaljer. Det, som måhända är mest karakte- 

 ristiskt för storsjälens underkäk, är att partiet nedanför led- 

 utskottet i käkens bakre ända, d. v. s. mellan processus condy- 

 loideus och processus angularis, är starkt böjdt eller vikt inåt, 

 men tillika bredt och massivt. Visserligen finnes hos grön- 

 landssjälen en svag böjning inåt af detta parti, men när under- 

 käken sitter i sitt rätta läge, skjuter detta inböjda parti ej 

 förbi angularprocessens insida, hvilket däremot i utpräglad 

 grad är fallet hos storsjälen. Hos vikare och knubbsjäl finnes 

 ej denna inböjning. 



Äfven själfva den allmänna formen på storsjälens under- 

 käk är ganska karakteristisk. Den främre delen tilltager bakåt 

 ganska hastigt i höjd eller bredd, hur man vill kalla det, så 

 att högsta höjden faller ungefär under den näst bakersta kind- 

 tanden. Den är där hos detta svenska exemplar omkring 22,') 

 mm. och hos ett något större ishafsexemplar 25 mm. Men 

 bakom tandraden smalnar käken åter rätt betydligt, så att ett 

 litet stycke bakom sista kindtanden är höjden blott omkring 

 17 mm, hos båda de jämförda exemplaren. Hos andra nor- 

 diska P/?oc«-arter är kontrasten i höjd mellan de olika delarne 

 af underkäkens råns horlzontalis ej så i ögonen fallande och 

 mången gång är afsmalnandet bakom tandraden knappt märkbart. 



Olikheten i underkäkens skapnad hos storsjälen mot hos 

 andra själhundar står naturligtvis i samband med muskula- 



