114 FAUNA OCH FLORA 



pennor gråsvarta med små hvita spetsar. Vingknogen hvit. 

 Stjärten svart; de fyra mellersta pennorna med smala brun- 

 vattrade spetsar. Öfre stjärttäckare brunsvarta med svag vatt- 

 ring och med smala hvita spetsar. 



De längsta undre stjärttäckarne svarta med stora hvita 

 spetsar, de kortare inre helt hvita. 



Fältet på sidan under vingen rent hvitt, de bakre längre 

 lårfjädrarne smutshvita med brunvattrade fjäderspetsar. 



Ben och tår hvita, med svag vattring framtill på tarsen. 

 Klor svarta med hornhvita breda kanter. Näbb svart. Iris 

 mörkt brun. 



Ofvan beskrifna ripbastard är — efter särskildt välvilligt 

 medgifvande af hr direktör Gustaf Werner — skjuten på hr. 

 W:s marker i Lindome s:n (n. Halland) den 17. II 1914. Få- 

 geln är således i vinterdräkt. 



Man finner vid första påseende, att färgen närmar sig be- 

 tydligt mer mo- än dalripans. 



Förklaringen härtill är enkel, då man vet, att exemplaret 

 ifråga ej är direkt bastard af mo- och dalripa, utan en produkt 

 af bastard efter nämnda båda riparter och moripa, som jag ju 

 här kan kalla halfbastard. 



Två »helbastarder» i vinterdräkt, som jag haft tillfälle att 

 se\ hade båda betydligt mera hvitt i dräkten — ungefär lika 

 mycket hvitt som brunt och svart — än det här beskrifna 

 exemplaret. Dess färg är ganska egendomlig. Särskildt den 

 mörkbruna ryggen och den nästan svarta kräfvan är betyd- 

 ligt mörkare än hos mo- och dalripan. Endast ett fåtal helt 

 hvita fjädrar fmnas. De flesta öfriga hvita fjädrar äro endast 

 hvita till hälften af sin längd (den yttre), vid basen svarta eller 

 bruna, hvilket särskildt vittnar om fågelns härkomst. Likaså 

 handpennornas hvita ytterfan, men svarta innerfan. 



Storleken stämmer ungefär lika med mo- och dalripans, 

 men en ganska stor egendomlighet är, att 5:e vingpennan är 

 hela 12 mm. längre än 2:a, under det att samma hos mo 



'■ Ute i marken. 



