OM BASTARDER MELLAN MORIPA OGH DALRIPA II7 



tillpassa sig efter vårt hårdare klimat. Som bekant, antog fri- 

 herre Dickson, att det berodde på dåtidens hårda vintrar, att 

 moriporna i massor utvandrade från hans marker, där de förut 

 häckat och syntes trifvas förträffligt. Äfven till karaktären sy- 

 nes korsningen fördelaktig, åtminstone ur jaktlig synpunkt. 

 Under det att moripan gärna löper undan mycket fort och 

 ofta lyfter utom håll för jägaren, »hålla» bastarderna bättre för 

 fågelhunden. De bete sig mera som dalripan. Jag har själf 

 flera gånger öfvertygat mig därom. De synas äfven vara myc- 

 ket stationära. I berget straxt ofvan hr W:s jägarebostad har 

 t. ex. en bastardhöna i sällskap med en moriptupp hållit till 

 i två år, och de hållas där troget ännu. Förra sommaren hade 

 detta par 6 kycklingar. Naturligtvis kommer denna kroase- 

 ringsfråga att följas med stort intresse, isynnerhet som Göte- 

 borgs jaktsällskap i dessa dagar beslutat att energiskt bistå 

 hr Werner med ytterligare försök att införlifva moripan med 

 vårt jaktbara villebråd och öka Skandinaviens fåglar med en 

 ny ripart. 



