122 FAUNA OCH FLORA 



Liksom den stora gråhägerkolonien i Pratern vid Wien 

 öfvergafs, då denna naturpark började lifligare trafikeras, så 

 kan också försvinnandet af de gamla svenska kolonierna tän- 

 kas bero på, att fåglarna för ofta blifvit störda eller kanske 

 t. o. m. intensivt förföljda ■ — • ända till utrotning (så har det 

 gått med skarfkolonier i Danmark enligt samtida vittnen), 

 kanske äfven deras näringsgren har försämrats. 



I en hägerkoloni råder alltid en förnäm tystnad, så att 

 man sommartiden kan passera tätt förbi den utan att märka 

 något spår af det storartade ornitologiska fenomenet. Först 

 när man kommer inpå själfva boterritoriet, låta de vuxna fåg- 

 larna höra sina hesa ka-rop, deras uttryck för att fara är på 

 färde. 



Beundransvärd är hägeräggskalets — man ser vanligen 

 sådana jämte fåglarnas hvita urinexkrement ligga på marken 

 - — blågröna färg. 



Uppgifterna om utbredningen och häckningssättet äro del- 

 vis hämtade ur C. A. Westerlund, »Skandinaviska fåglarnes 

 fortplantningshistoria». 



