Något om växterna i de gamla Göta- 

 landslagarna. 





Af 

 E. L. 



]et är ju en ganska själfklar sak, att en lag- 

 text ej kan väntas lämna så många botaniska 

 i^^-^/J^PP*!^ upplysningar. Det är ju nämligen blott i den 

 mån, som florans alster utgöra ekonomiskt 

 värdefulla ting, som de bli föremål för lag- 

 ^t^i^^i?—:^^ stiftarens omsorger. Men också af denna or- 

 sak kan man understundom ur en lagtext utleta, hvilka af 

 växtrikets representanter som på den tiden, då ifrågavarande 

 lag skrefs, voro af särskild nytta och betydelse. Sådana väx- 

 ter af värde kunna dels vara endemiska, vildt växande örter, 

 buskar och träd och dels odlade dylika. Ofta komma dock 

 endast kollektivnamn till synes i lagtexten, och artnamn före- 

 komma endast i ett fåtal fall. Så är ock förhållandet i de 

 gamla Öst- ccli Västgötalagarna. Vi finna där stadganden om 

 skog, gräs, hö, halm, »haestafo{)er», »löf ok lok» o. s. v., hvilka 

 ord ju alla äro kollektivbegrepp. Med afseende på skogens 

 träd finnes dock en slags indelning efter värde. I Östgötalagen 

 träffa vi sålunda t. ex. begreppet »basraenz trae», bärande träd\ 

 d. v. s. sådana, som lämnade en ekonomiskt nyttig frukt. I 

 denna lags bygdabalk finnes ock uppgift om hvilka träd, som 



^ I senare lagar räknades såsom bärande träd ek, bok, apel, oxel, hägg 

 och hassel. Ej bärande träd kallades däremot ^dudwid». 



