I 28 FAUNA OCH FLORA 



Trädgårdar och deras produkter äro ej omtalade i den 

 egentliga Västgötalagen, men i de så kallade »Lydekini Excerpta 

 et Adnotationes», som uppgifves vara hopskrifna omkring år 

 1300 och delvis mycket öfverenstämma med lagen själf, finnes 

 en intressant paragraf af följande lydelse: »stial majier aepli 

 or treaegar annans, örter [sannolikt bör det vara ärter!], bönor 

 rouor kal eller lökae bote III, XVI örtogher. bryter nokot fryct 

 trae i treagar bote III marker i |)re stadi eller vaeri sik met 

 XIIII mannum.» I öfversättning blir detta: Stjäl en man äple 

 ur trädgård annans, ärter, bönor, rofvor, kål eller lök, bote tre 

 sextonörtugar; bryter man något fruktträd i trädgård bote tre 

 marker treskiftes eller varje sig med 14-mannaed. Detta stad- 

 gande visar, att redan vid den tiden trädgårdsodling kommit i 

 gång och att den hölls under lagens hägn. 



Humle omtalas ej i de gamla Götalagarne, men i Kris- 

 tofers landslag 1442 stadgas, att man ej får hemta »Wille 

 humbla a bya Almenningiom, häradz eller landz före Bartols- 

 messo». Gjorde man det voro böterna tre marker och skade- 

 ersättning. I samma lag stadgas för öfrigt också, att hvarje 

 bonde eller landbo skulle ha humlegård med 40 humlestänger, 

 >som Humbla wäxer widher». Om de ej hade det, fingo de bota 

 »thre öra Swenska hvart aar». 



Samma lag hade för öfrigt äfven stränga bestämmelser 

 rörande frukttjufnad. Där läses nämligen: »Nu gaar man i 

 annars Trägård som lukter är, tagher äple eller annan Frukt 

 med valde. Bonden eller hans hion ära före och wilia wäria: 

 Komber slagh thera mellan, faar bondin eller hans hion draap, 

 saar eller blodhwite: Ther är Edzörit brutit. Faar then som 

 til kom draap, saar eller blodhwite: Wari ogillt.» Det var så- 

 lunda farligt nog att stjäla frukt i den gamla goda tiden. För 

 säkerhetens skull finnas t. o. m. öfverensstämmande stadgan- 

 den på två ställen nämligen i Edzöris-Balken såsom ofvan 

 citerats och äfven i Tiufwa-Balker. På sistnämnda ställe bör- 

 jas dock med möjligheten, att bonden och hans hjon taga af 



