136 FAUNA OCH FLORA 



Det hela blef mig en gåta, men jag måste anse, att de af någon 

 anledning — öfvernutrition? — endast dröjde med äggläggningen. 

 Den 17 april kom öfverraskningen i form af tre fullt flygga ungar 

 af det ena paret L. bifasciata, med all visshet framkläckta här. 

 Hanen och en unge tillvaratogos för samlingen. 



Under större delen af jan. och februari rådde häruppe osed- 

 vanligt blid väderlek; bebyggandet måste ha ägt rum, medan fåg- 

 larne ännu lefde i flock, och äggläggning jämte kläckning skett 

 under den tid — slutet af februari till halfva mars — som jag 

 lämnade dem utan tillsyn, hvarefter matningen af ungarna försig- 

 gått på de tider af dagen, som jag ej hade tillfälle att följa deras 

 förehafvanden. I allmänhet var jag ute omkring 8 — 9-tiden på 

 morgonen, i — 2-tiden eller 4 — 5-tiden på e. m., naturligtvis med 

 en eller flera dagars mellanrum. 



Då denne invandrares lefnadsförhållanden äro tämligen okända, 

 åtminstone hvad Sverige beträffar, har jag ansett det meddelade af 

 ett visst intresse och tjänande som en vink för andra och af vinst 

 för mig själf — nästa gång. Med all sannolikhet blir väl ändock 

 förr eller senare bändelkorsnäbben en stadig representant för vår 

 fauna. 



Gäddede den 19 april 191 4. 



Adolf Hassler. 



En ny dvärgelefantart från Kongo. 



Vid upprepade tillfällen har af resande i Afrika berättats om 

 några mystiska djur, som kallats »vattenelefanter», emedan de lik- 

 nade elefanter, men lefde i vatten. Man mottog dock dessa berät- 

 telser med en viss misstro. Emellertid gal Kongomuseet i Tervueren 

 i uppdrag åt en belgisk löjtnant Franssen att om möjligt utforska 

 trakten omkring Leopold-sjön, hvarest dessa »vattenelefanter» upp- 

 gåfvos ha sitt hemvist. Det visade sig nu snart, att infödingarna 

 hade väl reda på ett egendomligt djur, som de kallade »wakawaka», 

 men de sade, att detta höll till i en otillgänglig öfversvämmad 

 sumpmark och att man omöjligen kumma åt det där. Öfverallt 

 erhölls samma svar, och Franssen fann snart, att negrerna voro 

 ovilliga att lämna närmare meddelanden eller hjälpa till vid jakten. 

 Efter åtskilliga äfventyr och motigheter träffade emellertid Franssen 

 en f. d. soldat Bolangila, och denne talade om, att han nyligen 

 sett en hjord wakawaka i kärren. Denne soldat jämte en korpral 

 Mohao och en soldat Bombo gåfvo sig nu i väg och lyckades också 

 döda ett af de största exemplaren i hjorden. Detta hade en höjd 

 öfver manken af 166 cm. och öfver länden af 153 cm. Fotografier, 

 som togos och nyligen publicerats af Dr. Schouteden, visa bilden 

 af en liten elefant med rundade öron och betar af 65 cm. längd, 

 hvaraf 43 cm. voro synliga. Snabeln har i spetsen tvenne motsatta 

 utskott, som tjäna som griporgan. Den är sålunda olika mot den 

 förut beskrifna dvärgelefanten Elephas puiiiilio (se denna tidskr. årg. 

 191 1, p. 220). Dr. Schouteden har utfäst närmare beskrifning 

 längre fram och har kallat denna nya form Elephas fransseni efter 



