148 FAUNA OCH FLORA 



blott, att de stå i vissa afseenden på samma låga utvecklings- 

 stadium. Än mindre tjänar det något till att komma med 

 några zoogeografiska spekulationer om forna direkta landför- 

 bindelser baserade på Centetidernas förekomst på Mada- 

 gaskar och Solenodons i Västindien. Bådas förekomst på dessa 

 vidt skilda ögrupper är nämligen tydligt och klart endast att 

 betrakta såsom resultatet af det skydd, som ligger i den min- 

 skade häftigheten i kampen för tillvaron på öar, om på dessa 

 inga éller få fiender af högre utvecklingsgrad finnas. Såväl 

 Centetes (med dess släktingar Hemicentetes och Ericuliis) som 

 Solenodo7i äro alltså blott och bart relikter af en fordomtima 

 fauna med ofantligt mycket större utbredning, hvilka räddats 

 intill nutiden genom den isolering de blifvit utsatta för. ^ Vis- 

 serligen har man ännu inga fossilfynd, som ådagalägga detta 

 direkt, men insektätarne äro ju i regel små och därför blifva 

 deras rester lätt förstörda eller eventuellt förbisedda, och dess- 

 utom gifva de fossila vittnesbörden en blott alltför ofullständig 

 historia af utvecklingens gång. Fossila rester af insektätare 

 med smala V-formiga kindtänder synas ännu ej vara kända. 

 Det bör dock i detta sammanhang erinras därom, att insekt- 

 ätarnas utbredning förr varit större än nu och att t. ex. den 

 sydamerikanska kontinenten fordom en gång haft en fauna af 

 insektätare, hvilka sedan, hvarenda en, försvunnit, så att de få 

 insektätare, som nu finnas där i kontinentens nordvästliga 

 hörn, tydligen inkommit på senare tid norrifrån. Det är att 

 par näbbmöss, med tydligt nordamerikanskt ursprung, af hvilka 

 den sydligast kända, Blarina meridensis, hunnit till Quito i 

 Ecuador. 



Cubas »almiqui» är numera mycket sällsynt och undan- 

 trängd till afiägsna trakter. De här återgifna fotografierna äro 

 tagna af ett exemplar (J") i fångenskap, hvilket påträfl^ades i 



' Man har velat styrka den zoogeografiska beviskraften af Centetes-iörekom- 

 sten på Madagaskar och So/^norfon-förekoinsten på Haiti-Cuba med det faktum, 

 att på Madagaskar och i Västindien förekomma Z?oa-artade ormar, under det att 

 på de afrikanska och asiatiska kontinenterna jätteormarne äro Python-arter. Detta 

 bevismedel är dock ganska svagt, först och främst, emedan skillnaden mellan 

 Boiner och Pythoniner är ganska obetydlig. 



