FAUNA OCH FLORA 



och kom ibland för nära deras område, då genast en litlig strid 

 uppstod kavaljererna emellan, som alltid slutade med inkräk- 

 tarens flykt. Fågeln tycktes här vara rätt allmän. Likväl kla- 

 gade en i staden boende naturvän öfver hrr äggsamlares hän- 

 synslöshet. Pojkar mutas att plundra de lättfunna boen, och 

 har på senare tiden redan märkts en minskning i fåglarnas 

 antal. När skall i vårt land den tid komma, då folkuppfostran 

 når den ståndpunkten, att lag och författningar respekteras? 

 Den allmännaste sångaren i denna paradisiska nejd var 

 tydligen näktergalen, hvars hurtiga toner smattrade från hvarje 

 buskage lika lifligt midt på dagen som på kvällarna. Någon 

 riktig virtuos hördes dock ej här. Därnäst i talrikhet syntes 

 S. hortensis förekomma och fast ej fullt så allmänna F. hypo- 

 lais, S. atricapilla, S. cinerea och Ph. trochilus. Som vanligt, 

 uppträdde Ph sibilatrix mera enstaka. Någon Ph. curruca obser- 

 verade jag ej på Öland. Utom dessa läto öfverallt koltrastarne 

 höra sina stämningsfulla flöjtsolon. Uppe på alvaren intill 

 ruinen är äfven väl ordnadt för sångfåglarna. I de spridda 

 täta buskarna af slån har S. cinerea sitt stamlocus. Då jag 

 en dag slog mig ned i skuggan af det väldiga slottet, fick jag 

 åhöra en kvintett, utförd af koltrast, näktergal, trädgårdssån- 

 gare, S. atricapilla och S. cinerea, en konsert som väl näppe- 

 ligen kan presteras annorstädes här i landet. Förutom ofvan 

 uppräknade fåglar förekommo kring staden törnskatan, grön- 

 finken, hämplingen och gulsparfven ungefär lika allmänt samt 

 i ekskogen stora skaror af starar, föräldrar med nyssutflugna 

 ungar, hvilka förde ett frenetiskt oväsen, frossande på de tal- 

 rika insektlarver, hvilka som förut nämnts svårt skadade ekar- 

 nas löfverk. I slottsruinen bodde bland en stor kajsvärm två 

 par blådufvor (Columba oenas), hvilken fågel, sedan den ratio- 

 nella skogsvården fördrifvit den från asp- och ekskogarna ge- 

 nom att låta borthugga de ihåliga nästträden, börjat blifva allt- 

 mer och mer sällsynt och som, då hvarje möjligen kvarglömdt 

 träd med hål, lämpligt till dess bostad, inkräktats af kajor, 

 måst tillgripa mera ovanliga boställen. Blåkråkan är numera 

 i vårt land blott ett kärt minne från forna idylliska tider och 



