GULDFÄRGADK VAl^IKl Kl liK AK FISKAU 1 63 



nicii. Den strimniighet, som ofta förekommer på fjällen, torde 

 äfven i sin mån liidraga till de optiska fåirgernas framkallande. 



Chromatophorerna knnna betraktas såsom bindväfsceller. 

 De äro på stjärnformigt eller annat sätt greniga och äga för- 

 mågan att sträcka ut sina utskott eller sammandraga sig till 

 en kompakt klump, hvilket är af största betydelse för fram- 

 kallandet af färgförändringar. Färgämnet i dessa chromato- 

 phorer är af tvenne väsentligt olika slag. Det ena är lipoclirom, 

 d. v. s. vid fett bundet färgämne, som till färgen är gult, orange 

 eller rödt. Det andra är svart färgämne eller melanin. Genom 

 kombination af dessa två slag af chromatopliorer kunna åt- 

 skilliga olika slag af färger framkallas. Brunt är t. ex. en färg- 

 effekt, åstadkommen genom att det svarta melaninet så att säga 

 mildras med gult. Grönt hos fiskarna är ej heller någon själf- 

 ständig färg, utan blir resultatet af att svarta och gula chro- 

 matopliorer i vissa proportioner mellanlagras mellan hvarandra. 

 På liknande sätt kunna äfven flera andra färger åstadkommas 

 och i kombination med de ofvannämnda iridocyterna gifva fis- 

 karna den för dem karakteristiska färgen. 1 olika fall spela 

 naturligtvis de olika färgämnena en mycket olika roll. Hos 

 våra vanliga sötvattensfiskarter är t. ex. den grönaktiga eller 

 olivbruna färgen på ryggsidan en produkt af en lämplig bland- 

 ning af chromatophorer med melanin- och sådana med lipc- 

 chrompigment. Sidornas silfverglans och bukens mer eller 

 mindre hvita färg är däremot en produkt af guaninet. 



1 synnerhet på mycket stort djup i hafvet från 500 fan> 

 nar och däröfver finnas mänga fiskarter, som äro rent svarta. 

 Hos dem äro naturligtvis melaninchromatophorerna mycket tal- 

 rika och tätt hopade, så att de alldeles dominera. 



A andra sidan finnas på tämligen stort djup, i synnerhet 

 i de varmare hafven, fiskar, som äro alldeles eller öfvervägande 

 röda. Ett exempel därpå erbjuder i vår fauna kungsfisken 

 (Sebastes), som vi ju, i synnerhet vintertiden, ej sällan se salu- 

 bjuden på våra torg. (Dess stora ögon tyder på, att den lef- 

 ver på rätt stort djup.) I detta och liknande fall är det chro- 

 matophorer med rödt lipoclirom, som äro förhärskande. I Väst- 



