1 66 FAUNA OCH FLORA 



gas, blir de senares färg mera framträdande o. s. v. i alla tänk- 

 bara kombinationer. Sker sammandragning och resp, utvidgning 

 fläckvis blir naturligtvis resultatet en fläckig teckning o. s. v. 

 Då färgen och förmågan att på lämpligt sätt modifiera den ef- 

 ter omgifningen spelar en så stor roll för flundrorna, är det 

 gifvetvis ganska sällsynt, att ettdera färgämnet hos dessa fiskar 

 slår fel, såsom det gjort i det fall, som bifogade färgplansch 

 visar. Här kan man ju med fullt skäl tala om en guldflundra 

 i samma mening som guldfiskarna fått sitt namn. Liksom vissa 

 guldfiskraser ha en eller annan mycket starkt melaninpigmen- 

 terad fläck, har äfven detta flundreexemplar äfven några dylika. 



Flundran ifråga, som tillhör den i Östersjön vanliga ar- 

 ten Skrubbflundra {Pleuronectes flesiis Lin.), fångades i midten 

 på februari i år vid Hanö i Blekinge skärgård. Den salubjöds 

 sedan i Karlshamn, där den inköptes och skänktes till Riks- 

 museum af Doktorinnan Anna Lönnberg. 



Till slut må påpekas, att det ej är endast inom fiskarnas 

 klass, som en dylik xanthochroism med stark utveckling af 

 lipochrom och felslagning af melanin uppträder. Hos groddju- 

 ren visar sig samma fenomen. Man kan t. ex. få se i det när- 

 maste alldeles gulröda grodor. En sådan, som jag en gång 

 fångade nära Porsiforsarna i Lule älf, visade ej ett spår af 

 melanin, utan var helt och hållet gulröd. Det var alltså en 

 »guldgroda . 



Men äfven hos fåglarna upprepar sig samma sak. Kana- 

 riefågeln är det bäst kända exemplet. En kanariefågel och en 

 guldfisk förete alldeles samma fenomen. En annan numera 

 vanlig ras af burfågel, där blott gult lipochrom är utbildadt, 

 är den helgula rasen af sångpapegoja, Melopsittaciis imdiila- 

 tus, m. fl. Eget nog har man numera äfven en blå ras af 



samma fågel. 



E. L. 



