En försvinnande fågelsjö. 



Några blad ur Hornborgasjöns historia. 



Af 



Rudolf Söderberi». 



eii blåa fläck sydväst om Billingen i Väster- 

 gr)tland, som bär namnet Hoi"nborgasj()n, bör- 

 -■^.M^-- ,.-^.S^ii^'" blekna bort på Sveriges karta. Det är 

 {M^^B^ihjjM| emellertid icke sommarens sol eller torka, som 

 KVAi^/f/-/.,,,. -.---:^^^^ åstadkommit det, utan människorna själfva, 

 fc^^^i^^éJ?^:^^ hvilka länge nog och med många medel an- 

 strängt sig att utplåna den för att låta åkerfältens enformiga 

 vidder ersätta den glimmande spegeln. 



Som hvar man vet, är det likväl icke ur någon skönhets- 

 synpunkt som denna förvandling främst är att beklaga. Horn- 

 borgasjöns rykte står i den allmänna uppfattningen jämsides 

 med Tåkerns såsom den ena af våra två förnämsta fågel- 

 sjöar. 



Det är denna rangplats den nu beröfvats, och därmed har 

 ett af våra märkligaste och värdefullaste naturminnesmärken 

 förödts och försvunnit. 



Ett naturminne skall, som ordet säger, utgöra en bild, en 

 erinring af något förgånget och därigenom kunna framställa 

 för oss ett egenartadt drag hos Sveriges vilda och ursprung- 

 liga natur sådan den var, innan människan förändrade den. 



I det hänseendet ägde Hornborgasjön sin betydelse som 

 en ännu fortlefvande fordomtima träsksjö. De naturliga för- 

 hållandena hade bevarats i så ofördärfvadt skick, att man här 



