EN FÖRSVINNANDE FÅGELSJÖ 179 



terräng i alla delar af sjön. Där för 5 år sedan ej ett enda 

 bestånd kunde upptäckas af dessa växter, t. ex. i norra delen 

 af sjön, där uppfylla de nu stora områden. 



Den rika näckrosvegetationen har i stället alldeles upp- 

 hört.^ Här och hvar inuti vassarna stöter man på en dvärg- 

 artad bladrosett med förkrympta blad, utgående från rotstocken, 

 som begrafts i dyn. 



Den nyssnämnda ökningen af undervattensvegetationen 

 borde, tycker man måhända, vara gynnsam för bibehållandet 

 af ett rikt fågellif. Men andra förändringar af motsatt natur 

 äro tyvärr af ännu större betydelse. Sådana förhållandena nu 

 äro, kunna icke mer hvarken stränderna, gläntorna eller de 

 stora vassbältena erbjuda fåglarna ett nödvändigt skydd eller 

 såsom förr utgöra deras viktigaste uppehållsorter under häck- 

 ningstiden. 



Bild j och 4. 



Dessa båda bilder, från 1905 och 1914 resp., föreställa ett 

 strandparti af sjöns östra del före och efter sänkningen. Foto- 

 grafierna äro tagna från samma punkt och visa således inom 

 sin ram samma landskapsstycken (på kartan viken mellan 

 Ytterberg och Almeö). 



På bild 3 synes bl. a. i förgrunden en båthamn och där- 

 utanför ett mindre bälte af bladvass {Phragmites). Öfver den 

 öppna vattenytan höja sig dungar af säf {Scirpiis). I fonden 

 följer en tät bård af säf ett större bladvassbälte. 



På motsvarande bild 4 kommer endast en liten del af den 

 utanför belägna vattenytan till synes. Bottnen af viken har 

 blottats och bladvassen, säfbården och dungarna placerats på 

 land. Båthamnen är utmärkt genom några kvarliggande ek- 

 stockar. Bladvassen utanför är till största delen försvunnen. 

 Säfdungarna däremot grönska ännu till följd af markens fuk- 

 tiga och dyiga beskaffenhet. 



Bild s och 6 

 visa Västtorpvikens stora phragmites-vass, kantad ytterst af ett 

 säfbälte och ett antal säfdungar (den mörka bården). 



