1 86 FAUNA OCH FLORA 



Af större intresse är den olika minskning i antal, som 

 träffat sothönan och doppingen. Båda dessa fåglar befolkade 

 förr så godt som alla delar af sjön. Under lugna dagar och 

 månljusa nätter summo doppingarna i mängd ut på sjön, och 

 man hörde från alla håll deras skorrande läten. Färdades man 

 åter genom vassarna, nåddes örat ständigt af sothönsens gniss- 

 lande stämmor. Sothönan täflade nämligen i individrikedom 

 med doppingen. Hon uppehöll sig äfven på den otillgängligaste 

 gungflyn, där man aldrig träffade den förre. 



I sommar var doppingen till följd af de torrlagda vassarna 

 och de rådande djupförhållandena försvunnen. Sin karaktär 

 åt fågellifvet ute på sjön gaf däremot nu sothönan. Ehuru 

 decimerad betydligt såg och hörde man henne nästan öfverallt. 

 Dybankarna och det af Chara och nate uppgrundade vattnet 

 utgjorde för henne icke något sådant hinder, att hon därför 

 rymde fältet. Det är snarare bristen på större skyddande säf- 

 områden, som förminskat hennes antal. Boen lågo i de små 

 säfdungarna eller öppet på dybankarna. 



Af det föregående har således framgått, att de nuvarande 

 naturförhållandena i Hornborgasjön orsakat en förändring af 

 det egentliga sjöområdets ursprungliga fågellif på två sätt: dels 

 en totalförlust af vissa arter, dels en större eller mindre minsk- 

 ning i de öfrigas individantal. Några förekomma ännu som 

 förr, men det kan förtjäna påpekas, att dessa (trutarna, må- 

 sarna samt fiskgjusen) icke tillhöra sjöns häckfåglar och för 

 sin förekomst endast bero af den öppna vattenytan. De änd- 

 rade djupförhållandena ha således icke inverkat på deras frekvens, 

 medan åter åtminstone ett par arter bland häckfåglarna hufvud- 

 sakligen till följd häraf måst helt eller delvis utrymma sjön. 



Med sumpmarkernas fåglar förhåller det sig däremot i viss 

 mån annorlunda. Vipan, enkelbeckasinen, kärrsnäppan (Tringa 

 alpina L), grönbenan (Totanns glareola L.J, strandpiparen, 

 strandskatan och storspofven funnos alla ännu, och tranorna 

 besöka fortfarande sjön från Billingens mossar. Om deras indi- 

 vidrikedom i jämförelse med förr ha inga iakttagelser ännu 

 blifvit gjorda. Kärrsnäppan syntes dock ha försvunnit från 



