l88 FAUNA OCH FLORA 



ens en grästufva ännu slagit rot. Det allmänna intrycket var 

 förödelsens, och hvad som därmed upphört att vara till i denna 

 landskapsbild är icke bara ett sällsynt rikt och beskådansvärdt 

 fågellif, utan äfven en växtlighet, hvars egenartade yppighet 

 tillhörde en förgången tid. 



Smärre meddelanden. 



Kungsfågelns fortplantning. 



I den engelska tidskriften »The Zoologist» har nyligen J. Steele 

 Elliott meddelat några iakttagelser i England rörande kiingslagelns 

 fortplantning och den tid, som åtgår härför. Då dessa äro af ganska 

 stort intresse, meddelas härmed ett referat däraf. 



Den 2 april hörjade ett par kungsfåglar bygga bo i en Doug- 

 las-gran 105 cm. öfver marken. Den 13 april fodrades boet med 

 fjädrar; den 21 var första ägget lagdt. Den 28 funnos 8 ägg och 

 dagen därpå funnos 9 ägg. Honan började genast rufva och låg 

 så hårdt, att man nästan kunde vidröra henne med handen, innan 

 hon flög ut. Den 8 och 13 maj inspekterades boet och då funnos 

 båda gångerna blott 8 ägg, ett hade sålunda på något sätt förolyc- 

 kats. Pä kvällen kl. V-'6 sistnämnda dag hade kläckningen börjat, 

 då fanns nämligen en unge och 7 ägg. Kl. 7 på morgonen den 

 14 maj var det 3 ungar och 5 ägg och 12 timmar senare 5 ungar 

 och 3 ägg. Den 15 maj kl. 7 på morgonen voro 6 ungar kläckta 

 och 2 ägg kvar. Kl. 7 på kvällen samma dag voro 7 ungar kläckta, 

 och det sista ägget visade sig vara ett rötägg. Den 16 maj voro 

 6 ungar vid lif och en död. Den 31 maj voro ungarna ännu i 

 boet, men den i juni hade alla lämnat detsamma. 



Bobyggnaden hade alltså tagit ungefär 18 dagar. Sedan lades 

 ett ägg hvarje dygn tills kullen var färdig och rufningen började 

 genast. Rufningen varade 14 — 16 dagar och ungarne lågo kvar i 

 boet 16 — 19 dagar. 



Dessa tidslängder torde nog vara litet drygare, än hvad man 

 vanligen föreställer sig skulle behöfvas för en så liten fågel. 



Scolopendriuni funnen på St. Karlsö. 



Vid mina försök att medelst hissning i lina nå den för männi- 

 skor annars oåtkomliga grottan »gods- eller korphulet i Stora 

 Karlsös västra brant fann jag på denna grottas inre vägg, som är 

 starkt fuktig och utsatt för solvärme hela eftermiddagen, ett stort 

 antal rika bestånd af Scolopendrium phyllitis. De ifrågavarande 

 bestånden öfverträffa vida de enstaka exemplar, som jag lyckats få 

 se pä Lilla Karlsö, den, så vidt jag vet, hittills enda säkra stånd- 



