SMÄRRE MEDDELANDEN 1 89 



orten i Sverige för denna växt. ^ För att fastställa fyndets riktighet 

 tillkallade jag den skickligaste kännaren af Karlsö Herr Willy Wöhler, 

 som hade vänligheten sjä[f gå iii)p i linan och konstatera faktum. 

 Då den nya fyndorten är praktiskt taget oåtkomlig för människor 

 och dessutom Stora Karlsö väl skyddadt, kan fyndet vara af värde, 

 så mycket mer som Lilla Karlsös bestånd af arten synas värnlösa 

 mot botanister. Bengt Berg. 



Småfågelsnotiser. 



I slutet pa juli ljuder ej längre någon fågelsång, det är så tyst 

 i skogar och snår. På sin höjd låter en svarthätta, som är en af 

 våra senaste sångare, höra en kort strof. Då och då ropa några 

 ungfåglar af ett eller annat slag ])å mat. Den ovane iakttagaren 

 säger, det är alldeles liflöst i naturen. Detta är emellertid ej riktigt. 

 Småfåglarnes skara är förstärkt med årsungarne och ännu ej deci- 

 merad. Fågelantalet är alltså faktiskt större än någonsin. Ser man 

 nogare efter skall man också mångenstädes finna, huru det bok- 

 stafligen vimlar af småfåglar, som ifrigt, men ljudlöst söka efter 

 föda. Och det är intressant att vakta dem. Då och då får man 

 tillfälle att göra en iakttagelse af intresse. Den 28 juli såg jag 

 t. ex. en trädkrypare, som på vanligt sätt klättrade uppför en asp 

 stam sökande efter insekter. Härvid stötte han på en mindre natt- 

 fjäril 1. dylikt, som skrämdes och flög bort, men trädkryparen var 

 ej heller sen att taga till vingarne och förfölja. Efter flera evolu- 

 tioner i luften nästan på flugsnapparemanér lyckades han och åter- 

 vände till sin aspstam för att fortsätta d^n där afbrutna jakten. 

 Inom kort upprepades samma sak igen, hvilket synes rätt egen- 

 domligt, särskildt om man besinnar, att trädkryparenäbben inga- 

 lunda är danad för fångst af insekter i luften. 



Äfven från mitt skrifbordsfönster kunde jag få tillfälle att se 

 litet af fägellifvet. Ofvannämnda dag kom en kärrmes till några 

 kaprifoliumrankor alldeles utanför fönstret. Den klängde omkring 

 där och lösgjorde med en kraftig knyck ett gult bär och flög där- 

 med upp i en närstående syrenbuske. Där sönderhackades bäret 

 på det för mesarne karakteristiska sättet, fasthållet med klorna. 

 Återigen ett nytt besök i kaprifoliumen, och ännu ett bär förtärdes 

 på platsen, men på samma sätt. Han höll dock ej på länge med 

 detta, ehuru tillgång på bär fanns. Men nästa dag och de följande 

 kom han åter i samma syfte. Dock tog han blott några få bär 

 hvarje gång och begaf sig så i väg åt annat häll utan att mätta 

 sig med bären. Ej ens, då vid vissa tillfällen hela familjen var 

 med, blef besöket långvarigt. Bärdieten var tydligen ej den nor- 

 mala, utan mera som tilltugg. I en hägg litet längre från fönstret 

 fattades det däremot ej besökande, som förstodo sig på att äta bär. 

 Snöskator och koltrastar plockade bär med en glupskhet, som om 

 det gällde att äta kapp. Men äfven andra fåglar höllo tillgodo 

 med dessa svarta bär. En rödstjärt hade på jakt efter en insekt hani- 



^ Ett fynd i Halland liar äfven omtalats i denna tidskr. 



Red 



