Linnés pelarkaktus. 



Af 

 G. Lagerheiin. 



^land växterna i Upsala botaniska trädgårds 

 frigidarium intaga några lagrar och en Jiisticia 

 Adhatoda en hedersplats såsom kvarlefvande 

 sedan Linnés tid. Under senare hälften af 

 1800-talet funnos där ännu flera träd, som 

 »stått under den store blomsterälskarens tukt 

 och ans en gång och skänkt honom glädje». Vi skola ej redo- 

 göra för dessa relikers sorgliga öde, utan nöja oss med att 

 hänvisa till Th. Fries' afhandling »Linnéminnen i Upsala bo- 

 taniska trädgård» i K. Vet.-Ak:s Arkiv för Botanik 1905, där 

 han synes ha lämnat fullgiltiga bevis för att flertalet af dessa 

 träd verkligen varit »Linnéaner». Enligt traditionen skulle äf- 

 ven ett par exemplar af en pelarkaktus i frigidariets varmare 

 afdelning vara Linnéaner, men några säkra bevis härför har 

 det ej varit möjligt att prestera (se Th. M. Fries, Linné. Lef- 

 nadsteckning, del 2, sid. 125, 1903). Visserligen säger S. Nord- 

 ström i sin bok »Upsala i taflor», sid. 23 (1870), att »dessa 

 jättehöga, pelarlika Cactéer» äro »minnen från Linnés tid», 

 men Th. M. Fries har vid förnyad granskning ej funnit några 

 säkra bevis för eller emot detta påstående (se hans afhandling 

 Linnéminnen etc, sid. 41). Det förtjänar emellertid påpekas, 

 att Linné i Upsala botaniska trädgård odlade en åttakantig 

 och en sexkantig pelarkaktus, som troligen voro Cereiis perii- 

 vianus, d. v. s. just den art, till hvilken pelarkaktéerna i Up- 

 sala visat sig höra (se nedan). Om dessas nuvarande utseende 

 har Direktör Ivan Örtendahl haft vänligheten meddela föl- 



