FAUNA OCH FLORA 



Den numera aflidne sonen, C. G. Westerlund, omtalar i 

 sin lilla växt- och djurförteckning »Bidrag till kännedomen om 

 Ronnebytraktens fauna och flora» äfven Graculiis carbo men 

 tillägger: »Denna fågel häckar mig veterligt icke i Ronneby- 

 trakten; men uppträder ej just sällsynt under senhösten, vin- 

 tern och den tidigaste våren». I Kolthoff och Jägerskiöld, 

 »Nordens Fåglar» (1898) finnas följande lokaluppgifter om 

 storskarfven: »I Sverige häckade han åtminstone förr i Ble- 

 kinge (vid Hoby, Nilsson) och i Skåne, t. ex. vid Snogeholm 

 ocii Krageholm, på båda ställena bland hägerkolonier, hvar- 

 jämte i en not tillägges angående de två sista häckplatserna: 

 'Enligt meddelande af T. Thott är storskarfven numera ut- 

 rotad vid Snogeholm, men 4—5 par funnos ännu för några år 

 sedan kvar vid Krageholm'.» 



De i Österrike häckande skarfvarna tillhöra med säkerhet 

 äfven den mindre artformen, såsom också uppgifves af S. Nils- 

 son, i hvars »Skandinavisk fauna» det i stycket om vistelseort 

 och lefnadssätt heter: »Synes i allmänhet bebo sydligare trak- 

 ter än föregående. Det syns nämligen vara endast denna, 

 som förekommer i Holland, Danmark, Pommern o. s. v. Åt- 

 minstone hafva de, hvilka jag därifrån sett, hört hit. Den före- 

 kommer kolonivis i skogslunder, som ligga nära hafvet, i hvil- 

 kas kronor han bygger och kläcker, ofta i sällskap med hä- 

 gern». 



De nordiska skarfvarna ha tyckts vara af ett mera frid- 

 samt sinnelag, då de tolererade hägrarna som sällskapskolo- 

 nister, ty utländska ornitologer berätta, att skarfvarna sans 

 fagon bemäktiga sig hägrarnas bon och att dessa öfvergifva redan 

 följande sommar det inkräktade området. Troligen hade det 

 gått till på liknande sätt på Lobau, ty på andra sidan den af- 

 bildade flodarmen bodde en liten hägerkoloni i den där växande 

 småskogen, och deras bon sågo högst miserabla ut i jämförelse 

 med våra hägerbon. På liknande sätt annektera skarfvarna 

 råkornas bon, dock icke utan häftiga protester och högljudt 

 skrän från de rättmätiga innehafvarna. I nyare tyska faunis- 

 tiska arbeten, t. ex. G. Jäger, »Deutschlands Thierwelt», an- 



