Om sidensvansens (Annpelis garrulus) 

 födoämnen under häckningstiden. 



•^ "'"^l^' Inder tvenne ornitologiska resor inom Sodan- 



mS^riii\ mS^30 U ^y^^ ^'^^^ Salla lappmarker somrarna 1913 och 

 I^RjJpÖ^^^u: 1914 var jag i tillfälle att rätt ingående studera 

 aSB a^^"^'''OB l sidensvansens häckningsförhållanden och en 

 '^^nmjfnjlmlllilQ del härmed förknippade omständigheter. Då 

 ^^QM^^K^.^r.^! frågan om denna fågelarts näringsämnen under 

 fortplantningstidén mig veterligen icke förut närmare blifvit be- 

 handlad, kunna efterföljande rader äga sitt intresse. 



Om våren, då sidensvansarna komma upp till lappmarks- 

 skogarna, ligger marken ännu nästan helt och hållet täckt af 

 snö, endast här och där på solöppna sluttningar finnas bara 

 fläckar. Af insekter synas vid denna tidpunkt ■ — om man 

 frånser en del på snö lefvande — icke ett spår. Sidensvansarna 

 blifva sålunda hänvisade till att söka sin föda på den barsmälta 

 marken, hvarest vegetationen förnämligast hesiär ai Empetrum 

 nigrum, Arctostaphylos alpina, Aret. iwa ursi och Vacciniiim 

 vitis idaea. Dessa växters öfvervintrande bär förtära fåglarna 

 med begärlighet. 



Under de ofvannämnda resorna inom den östra finska lapp- 

 marken (Lapponia kemensis orientalis) har jag undersökt mag- 

 innehållet hos 21 st. sidensvansar. Resultatet blef följande: 



N:r 1. Sodankylä 30. V. 1913. Empetriim och Aret. alpina. 



» 2. y 30. V. 1913. Dito. 



» 3. » 4. VI. 1913. Empetrnm (mycket). 



» 4. » 4. VI. 1913. » och Aret. alpina. 



