232 SMÄRRE MEDDELANDEN ' 



dött i Cincinnati zoologiska trädgård den i sept. 19 14. Den var 

 tödd i fångenskap för 2g år sedan. 



Detta var alltså den sista af sin ätt, en ätt, som en gång fanns 

 utbredd öfver Nord Amerika från Atlanten till Klippbergen (ja, stun- 

 dom kommo exemplar ända till västkuststaterna). Ännu för en 

 mansålder sedan fanns den i millioner. 1908 i sept. dödades det 

 sista vilda exemplaret vid Detroit i Michigan. Sedan dess har ett 

 pris af 5,000 dollars varit utlofvadt åt den, som kunde lämna med- 

 delande om ett enda häckande par af denna art, för att detta måtte 

 skyddas. Men det var för sent. Denna dufvas öde lämnar ett 

 slående bevis för den brottsligt tanklösa förödelse, som människan 

 så ofta åstadkommer i naturen. Må man blott besinna, att t. ex. 

 från staden Hartford i Michigan skickades år 1869 ej mindre än 

 11,880,000 dylika dufvor. Det måste ju taga slut på de största 

 tillgångar, da en sådan misshushållning tillätes. Skyddslagstiftningen 

 ingrep öfverallt för sent! Dufvorna nedskötos, fångades i nät, ung- 

 arna ihjälslogos med påkar — och slutligen var arten utrotad i den 

 ena staten efter den andra. 



De förvildade kaninerna utbreda sig. 



Från AUmundsryds socken i Kronobergs län har till Riksmu- 

 seum insändts ett skinn jämte skalle af en kanin. Där ha nämli- 

 gen kaniner börjat uppträda under de senaste åren. D:r Ingolf 

 Lönnberg håller för troligt, att de följt Mörrums ådal uppåt från 

 Blekinge. För 6 — 8 år sedan lära de varit brokiga, men nu sägas 

 endast gra, \ildtfärgade finnas. 



Denna utbredning af kaninerna kan mångenstädes orsaka stor 

 skada och förargelse. På grund häraf bör man ingenstädes utsläppa 

 kaniner i okontrollerad frihet, och bäst vore utan tvifvel, om dylikt 

 förbjödes och kraftigt vite uttästes för öfverträdelse. 



Järnsparfvens och brockfågelns utbredning. 



Under försommaren i år hörde jag ofta järnsparfvens sång i 

 den högländta skogsbygden mellan Borås och Ulricehamn. Det var 

 vanligen vid uthuggningar med återväxande unggranar, som jag 

 iakttog honom. På ett ställe påträffade jag ock hans bo med 6 ägg. 



Tyder detta månne på att järnsparfven skulle vara mera allmän 

 i Sydsveriges skogsbygd, än man hittills ansett vara fallet? 



I samma trakt hörde jag äfven brockfågeln under häcktiden i år. 



Nitta den 25 okt. 19 14. Karl Kloo. 



Anmärkningsvärd förekomst af Epipogum apliyllum. 



Vid Hälleän i Brunflo s:n, Jämtland (på silur), förekom denna, 

 eljest sparsamt uppträdande, orchidé så talrikt sommaren 19 13, att 

 den kunde räknas i hundratals exemplar. Växtlokalen ^•ar försum- 

 pad barrskog. A. Sörliu. 



