234 SMÄRRE MEDDELANDEN 



Fyrarne och flyttfåglarne. 



Eland de otaliga faror, som hota fåglarne under deras flyttnin- 

 gar, utgöra fyrarne en af de mera allvarliga. Ett slående exempel 

 härpå lämnas af fyrmästaren Axel Lindberg vid Pater Nosters fyr- 

 j)Iats, som i bref till Riksmuseum meddelar, att på morgonen den 

 1 8 sept. i år öfver loo fåglar träffades döda nedanför fyren. En- 

 ligt insända prof funnos bland dessa bl. a. trädgårdssångare, löf- 

 sångare, buskskvätta, stenskvätta, svart och hvit flugsnappare, träd- 

 piplärka, enkelbeckasin och vattenrall. Tio dagar senare kommo 

 prof på svarthätta, säfsparf, ljungpipare och kärrsnäppa. 



Från Söderarms fyr omtalar hr E. Malmljerg, att den i6 och 

 I 7 okt. skaror af kungsfågel samt bergfink och rödhake flögo mot 

 fyren, hvarvid en del omkommo. 



Från Fårö fyrplats meddelar hr Nils Sandelin, att natten mel- 

 lan den 2o och 21 okt., förutom 2 gräsänder, flera starar, sång- 

 trastar, rödvingar, snöskator, rödhakar och sånglärkor störtat. Ett 

 par nätter senare föllo (enl. till Riksmuseum insända exemplar) en 

 ung vigghona, en enkel och 2 halfenkla beckasiner, flera sånglärkor 

 och gråsiskor. 



Vid en del tyska och engelska fyrar har man sökt vidtaga åt- 

 gärder till flyttfåglarnes skyddande och för att förebygga deras för- 

 olyckande vid fyrarne. Det skulle ^ ara önskvärdt om något dylikt 

 äfven skulle kunna göras här i landet på de för fåglarne mest ödes- 

 digra platserna. 



Cygniis bewicki skjuten vid Öland. 



Ett exemplar af mindre sångsvanen (Cygnus bewicki Y.arr.) 

 sköts den 24 okt. i år vid Ottenby på Öland af hr Bengt Berg, 

 som godhetsfullt öfverlemnat exemplaret till Riksmuseum. Hr Berg 

 meddelar, att han gått ut på ett grund utanför schäferiängen för 

 att vänta på sjöfågel. Där kom nu norrifrån en flock på 8 svanar, 

 alla gamla. När de kommit inom håll, tyckte sig hr Berg finna, 

 att en fågel, som var nära, föreföll mindre än de andra. Han sköt 

 denna med första skottet. I hastigheten observerade han ej så 

 noga de öfriga, men sedan ville han erinra sig, att ännu en fågel 

 var mindre än de andra. Sannolikt var det ett par. Emellertid 

 Aar hr Berg ej förvissad om, att han skjutit en C. bewicki förr än 

 han gick för att taga upp den först skjutna svanen, då ju det gulas 

 ringa utsträckning vid näbbens bas, ej nående fram till näsbor- 

 rarne, öfvertygade honom om sakförhållandet. Med anledning 

 häraf framkastar han som en förmodan, att den mindre sångsvanen 

 (C. bewiclzi) möjligen ej är sä sällsynt här under flyttningen, som 

 nian tror, utan förbises af jägarne, då den kommer i flock med 

 den vanliga sångsvanen (C. imisiciis). Man vill naturligtvis ej skjuta 

 ])ä den »mindre och sämre fågeln >\ 



