264 FAUNA OCH FLORA 



verksamhet under många månaders tid. Fåglarna ilijälslogos 

 och vräktes i grytorna, men ej nog därmed, mångfaldiga tusen- 

 den af fågelkroppar helt enkelt eldades upp som bränsle under 

 de grytor, där deras likars trän utkoktes. Trots den rika till- 

 gången på fågeln måste en sådan åderlåtning leda till under- 

 gång. År 1840 kunde man konstatera, att den sista garfågeln 

 för alltid försvunnit från Funk Island. I Europa lefde ju arten 

 ännu något öfver ett decennium i sparsamma exemplar. Ar 

 1844 dödades de två sista på Island och såldes för omkr. 

 165 kr. Ett dödt exemplar lär ha drifvit i land på Irland 1853, 

 och detta torde varit det sista i sitt slag. Hvad man därefter 

 lyckats insamla af denna art är blott benrester, som tillvaratagits 

 som rariteter på de öar, där förr många tusentals fåglar hållit 

 till. Bl. a. har man just till den omtalade Funk Island utsändt 

 ej mindre än åtminstone tre expeditioner, som gjort sitt bästa 

 att skrapa ihop benresterna m. m. Nu finnas i museerna om- 

 kring ett 80-tal stoppade garfåglar^ och omkring 70 ägg förutom 

 en del skelett och enstaka ben. Man ser uppgifvas, att en 

 uppstoppad fågel skall vara värd omkring 18 — 20,000 kr. och 

 ett ägg inemot 5,000 kr. Kommer det till kritan, torde väl 

 dock knappt för ett dylikt pris något af de nämnda föremålen 

 byta ägare, åtminstone ej om innehafvaren utgöres af ett 

 museum. 



Då Bering år 1741 upptäckte öarne i det haf, som sedan 

 fick bära hans namn, träffades bland andra medlemmar af den 

 rika faunan där en stor, vacker skarf, som sedan blef bekant 

 under namnet Carbo perspicillatus Pallas. Det var en ståtlig 

 fågel i metalliskt glänsande, mörkgrön fjäderskrud med blått 

 skimmer på halsen och purpurviolett på skuldrorna. En naken 

 ring kring ögat har gifvit upphof till artnamnet. Den synes 

 endast ha funnits på Bering-ön och blef där utrotad, sannolikt 

 omkring 1852 Säkerligen utgjorde dess kött ej någon läcker- 

 het, men fåglarna voro ju ganska stora, och transmaken gene- 

 rade nog ej infödingarna, som voro vana vid dylik diet. Allt, 

 som nu finnes kvar, af denna ståtliga skarf, oftast kallad Pallas' 



^ En dylik finnes bl. a. i Riksmuseum. 



