NORDAMERIKANSKA FÅGLAR SOM U rRO'IA'IS 265 



kormoran, är 4 skinn och en del ben, som uppgräfdes och till- 

 varatogos af Stejneger 1882 samt vid ett senare tiUfälle. 



Den fjärde på olyckslistan är den vackra och intressanta 

 Labradoranden (Camptolcemus labradoriiis Gmelin). Det var 

 på sätt och vis en släkting till dykandsläktet Nyroca, men 

 näbben var plattare och, liksom hos den nyzealändska Hymeno- 

 Uemiis, på hvardera sidan kantad af en mjuk hud. Med af- 

 seende på dräkten återigen, särskildt den stora olikheten mellan 

 hane och hona, erinrade den något om de ejderartade fåglarne 

 eller än mera om alförrädaren och var liksom dessa en kust- 

 fågel. Hanen hade hufvudet, halsen, skuldrorna och vingarne 

 (utom de svarta handpennorna) samt kräftrakten hvita. Längs 

 öfversidan af hufvudet löpte ett svart band. En ring 

 om halsen af sammetsmjuka fjädrar, ryggen och undersidan 

 voro svarta. Näbbet var vid basen i midten mellan näs- 

 borrarne gråblå, på sidorna orangegul, i spetsen svart. Honan 

 var brungrå med hvit vingspegel. Såsom namnet påpekar, 

 var denna dykands hemvist Labradorkusterna, framförallt kring 

 St. Lawrencebukten, men den säges vintertiden ha sträckt 

 sin utbredning söderut längs den atlantiska kusten så långt 

 som till Chesapeake Bay ungefär. Den var ej talrik, åtmin- 

 stone säges den ej ha varit det efter 1850. Omkring år 1875 

 upphörde den plötsligen att finnas till, utan att den vetenskap- 

 liga världen på den tiden enligt Hornaday's utsago ens hade 

 en aning om, att dess tillvaro var hotad. Enligt Newton skulle 

 t. o. m. det sista exemplaret dödats i Halifax hamn på hösten 

 1852, och alla senare uppgifter vara obestyrkta. Det är troligt, 

 att dess öde beseglats däraf, att den aldrig var fridlyst, utan 

 äfven under häckningstiden och när ungarna voro små, för- 

 följdes och sköts hvarhelst den påträffades. Numera finnas 

 inalles blott omkring 41 skinn, men ej ett enda skelett, enligt 

 hvad HoRNADAY uppgifver. Ett bröstben har afbildats af Row- 

 LEY. Det är allt. 



Den femte arten är eskimåspofven, som amerikanarne kal- 

 lade Numeniiis borealis Först. Denna spof, som hade något 



