NOKDAMKKIKANSKA FÅCILAR SOM fl ROTAS 269 



ett stående bud på 1,000 dollars för ett lefvande par tranor 

 af denna art, men ingen har lyckats förtjäna det. Arten var 

 förr utbredd öfver hela Nordamerika öster om Klippbergen från 

 Stora Björnsjön till Florida och Texas I början af 1890-talet 

 minnes jag, att den ännu fanns ehuru sparsamt i Florida, där 

 den var känd under namn af »sandhill crane». Numera torde 

 den endast finnas kvar långt upp i Canada. De sista iaktta- 

 gelserna omtalade i litteraturen härleda sig från Saskatchewan. 

 Denna trana liknar rätt mycket vår egen och är ungefär af 

 samma storlek, men ljusare, nästan hvit till sin allmänna 

 kroppsfärg med svart och rödt på hufvudet. I samband med 

 denna trana såsom en af de ståtligaste företeelserna i Nord- 

 amerikas fågelvärld må äfven nämnas en annan dylik pryd- 

 nadsfågel nämligen trumpetarsvanen (Cygniis biiccinator). Denna 

 sistnämnda, som var ungefär af en sångsvans storlek, men 

 med helsvart näbb, är sannolikt nu utrotad eller åtminstone i 

 det närmaste slut. Redan för omkring 10 år sedan betalades 

 ett skinn af en dylik fågel med 400 — 550 kr. De sista lefvande 

 exemplar, som infångats, lära ha erhållits 1910 vid kusten af 

 Virginia. 



Den röda ibisen (Plegadis riiber ) och den rosenfärgade 

 skedstorken (Platalea ajaja) funnos fordom i de sydöstra sta- 

 terna af Nordamerika, men ha nu af fjäderjägare totalt utrotats 

 därifrån. Dock ha modedamerna ännu ej fullt lyckats att ut- 

 öda dessa fåglar, ty det finnes ännu en del kvar längre söderut 

 t. ex. i Brasilien, ehuru de äfven där äro utsatta för liflig för- 

 följelse. Den amerikanska fiamingon, om hvilket detsamma 

 gäller i hufvudsak, lär t. o m ha kunnat hålla sig kvar på 

 Bahamaöarne i två kolonier af de ursprungliga sex enligt 

 Hornaday's uppgift. 



Bland smärre vadare nämner den senast citerade förf ej 

 mindre än 8 arter, som han anser vara mycket allvarligt hotade 

 till sin existens. En af dessa är Bartramia longicaiida, den 

 enda af sitt släkte. Den är något större än en rödbena, ofvan 

 spräcklig af gulbrunt och svart, under gräddhvit utom att 



